tig og omfattende Drøftelse af Oldforskerne i de forskjellige 
Lande. 
Med Hensyn til Steenalderen maa det først erindres, at 
Oldsagerne af Steen, navnlig en Deel af Steenhamrene, Flintdol- 
kene eller Knivene og Pilespidserne, ofte frembyde saa ziirlige 
Former og en såa mærkværdig kunstig Forarbeidning, at man 
næsten skulde ansee det for umuligt at de kunde være tildannede 
alene ved Hjelp af andre Stene. Jeg har derfor ogsaa for flere 
Aar siden udtalt den Formodning, at de almindelige Steensager 
i Reglen hidrøre fra en Tid, da man alene havde Stene at ar- 
beide med, hvorimod de ovenmeldte smukkere Sager skrive sig 
fra en Overgangstid, da man vel havde Metal, men da dette 
ikke var i Alles Hænder. I det kongelige Museum for nordiske 
Oldsager har man, ifølge samme Anskuelse, henført adskillige af 
de smukkest formede Steenhamre til Broncealderen eller i al 
Fald til en Overgangstid fra Steen- til Broncealderen, ligesom 
jeg ogsaa selv i de af mig udgivne Afbildninger fra Museet har 
troet at burde hensætte nogle af disse Hamre til Broncealde- 
rens Begyndelse. 
Alligevel vil det ikke kunne nægtes, at et saadant Skjøn 
altid maa blive noget vilkaarligt, naar ikke andre Kjendsgjernin- 
ger give bestemte eller dog høist sandsynlige Oplysninger om 
Tidsforholdene. Betragtningen og Sammenligningen af de større 
samlede Fund, især fra Østersdyngerne (eller de saakaldte »Kjøk- 
kenmøddinger«) og fra Gravene (»Steendysserne« og »Jætte- 
stuerne«), ere i denne Henseende af fremragende Vigtighed. 
Heldigviis ere vi nu i Besiddelse af en stor Mængde lagttagel- 
ser fra de forskjelligste Dele af Landet. Der er saaledes allerede 
formeentlig Stof nok tilstede til at foretage endog vidtstrakte Sam- 
men!igninger. 
Saalænge man ikkun kjendte faa Østersdynger her i Lan- 
det, var der ikke nogen Grund til at troe, at de skulde hidrøre 
