117 
lavt Standpunkt til et højere, mere udviklet, har snarere en Til- 
bagegang fundet Sted fra Broncealderens Begyndelse til dens Slut- 
ning. Sagerne fra de ældste Grave turde i al Fald være lige- 
saa smukt formede og forarbeidede, som Sagerne fra Overgangs- 
tiden mellem Bronce- og Jernalderen, maaskee endogsaa for en 
Deel i en renere, mere oprindelig Stiil. De simple og smag- 
fulde Former og Ornamenter, som aabenbart fra først af ere 
indkomne med Metallet, have neppe kunnet holde sig i Tidernes 
Løb fra en gradeviis Udartning, hvorom ogsaa Fund i andre Lande 
fra Overgangstiden mellem Bronce- og Jernalderen synes at af- 
give Vidnesbyrd. Et klarere Lys i denne Retning vil først blive 
vundet naar vi erholde den fornødne omfattende Kjendskab til 
de første Berøringspunkter mellem den yngste Broncealder og 
den ældste Jernalder, der for Øieblikket navnlig for vort Nor- 
dens Vedkommende endnu savnes. 
Men selv om følgelig Betragtningen " af Broncealderens 
Oldsager ikke giver bestemte Beviser af Rigtigheden af en 
Deling af Broncealderen i et ældre og et yngre Tidsrum, af- 
giver den dog heller ikke nogetsomhelst Beviis derimod. Fore- 
løbig kan man vistnok ogsaa rolig blive staaende ved det Re- 
sultat, som saa mange Undersøgelser af Grave baade i og uden- 
for Norden berettige til at opstille, at de Grave, der indeholde 
ubrændte Liig og Broncesager i Reglen ere ældre end dem, der 
gjemme brændte Liig og Broncesager. Dette er allerede et ikke 
ringe Fremskridt, som strax oplyser os om en hidtil ukjendt, 
mærkelig Overgang fra Steen- til Broncealderen, og som upaa- 
tvivlelig efterhaanden vil drage mange flere vigtige Oplysninger 
efter sig til Fremme for den nationale Archæologi i Almindelighed. 
I Selskabets Møde den 4de November gav Herr Professor 
Worsaae derefter følgende Meddelelse om nogle i Maribo Sø, 
