126 
lag flere forarbeidede Flintredskaber, der i høj Grad stemmede 
overeens baade med Flintredskaberne fra Brixham Hulen og med 
nogle Flintsager, som i Slutningen af forrige Aarhundrede vare 
fundne ved Knokler af de uddøde store Dyr under svære Gruus- 
lag ved Peterborough i Suffolk i England. Ogsaa disse Gruus- 
lag saavelsom flere Huler i England og paa Sicilien bleve nu 
paany undersøgte, og tildeels med lignende Held. 
De første offentlige Beretninger herom fremkom ved Møder 
i London af »the Royal Society« (d. 26de Mai d. A.) ved Geo- 
logen Mr. I. Prestwich, og af «Society of Antiqvaries« (d. Zden 
Juni) ved Oldforskeren Mr. Evans. Begge vare med deres Reise- 
fæller af den Anskuelse, at Dyreknoklerne og Flintredskaberne 
vare samtidige. Navnlig gjorde ogsaa Mr. Evans opmærksom 
paa, at alle de 7 de nederste og ældste Lag fundne Flintredskaber 
vare forskjellige fra de sædvanlige Flintsager, tdet de aldrig 
vare slebne eller polerede, men kun fremviste de raaeste, simpleste 
Former. Da nu derimod slebne Flintredskaber af smukkere For- 
mer kun forekom i de øverste og nyeste Lag, sluttede Mr. Ewans 
i fuld Samklang med Mr. Boucher de Perthes' tidligere Anta- 
gelse, at de raae, uslebne Flintredskaber hidrørte fra en egen, 
overordentlig gammel Periode af Steenalderen, der muligen 
endog, som han troede efter de geologiske Forhold at dømme, 
ligger forud for Gjennembruddet af Canalen mellem England og 
Frankrige. Hvorledes nu end dette Sidste i Enkelthederne for- 
holder sig, såa er det dog højst mærkeligt, at der, ikkun faa 
Maaneder efter min her i Selskabet yderligere udviklede nye 
Deling af Steenalderen, fra England og Frankrige af er fremkom- 
met aldeles selvstændige Iagttagelser, som næsten Ord til andet 
stemme med de Grunde, hvorpaa jeg her har søgt at skjelne 
mellem en ældre og en yngre Steenalder. 
Det var dog en Selvfølge, at nye Paastande om Menneske- 
slægtens høje Ælde og om dens Samtidighed med de store ud- 
døde Dyr maatte vække stærke Tvivl og stor Modstand, navnlig 
i England, hvor den nationale Archæologi endnu er altfor stærkt 
