paavirket af historiske Fordomme og hvor desuden den bibelske 
Tidsregning og hele den bibelske Fremstilling af Menneskets 
Skabelse tæller saa mange strengt orthodoxe Forsvarere. Ved 
et Møde for et Par Maaneder siden (i September) i Aberdeen 
af »the British Association« gav vel den berømte Geolog Sir 
Charles Lyell en høist interessant Fremstilling af hele Spørgs- 
maalet, hvori han meddeelte, at han selv ved Amiens og Abbe- 
ville havde havt Leilighed til at overbevise sig om Flintredska- 
bers Forekomst under de svære, uforstyrrede Gruuslag, og at 
han i det Hele, efter de for Dagen bragte Fund baade der og 
andre Steder, ikke kunde andet, end erkjende, at Sandsynligheden 
talte meget stærkt for, at Menneskeslægten maatte have en over- 
ordentlig høj Ælde. Men ikke destomindre have flere Old- og 
Naturforskere i England saavel før som efter Mødet i Aberdeen 
fremsat mange Tvivl deels, skjøndt mindre, hentede fra Hulernes 
og Gruuslagenes Beskaffenhed, deels, og fornemmelig, hentede 
fra de formeentlige Flintredskabers særegne raae, uslebne For- 
mer. Netop af Forskjellen mellem disse og de ellers bekjendte 
Sager fra Steenalderen have nemlig Th. Wright, Richard Cull og 
Dr. Ogden uddraget den Slutning, at de saakaldte Flintredskaber 
fra Hulerne og Gruuslagene maatte simpelthen være Naturfrem- 
bringelser, dannede enten ved Gnidninger i stærke Bølgestrøm- 
ninger under Gruuslagenes Sammenskylning eller ogsåa ved 
ukjendte chemiske Virkninger. For denne Anskuelse om Flint- 
sagernes naturlige Oprindelse have de endvidere troet at finde 
en Bestyrkelse deri, at de formeentlige Flintredskaber ere fundne 
i saa stor Mængde, over tusinde Stykker i de sidste ti Aar alene i 
Sommeflodens Dalstrøg i Frankrige; thi hvorledes vilde man ellers 
kunne forklare, at saa mange Flintredskaber skulde forekomme 
påa såa kort en Strækning? 
Jeg vil ikke videre berøre, at de omtvistede Flintsager fra 
Gruuslagene i Frankrige, hvoraf nogle opbevares i vort Museum 
og hvoraf jeg har seet en stor Mængde hos Boucher de Perthes 
9 
