134 
(Olaus Petri), men ogsaa af samtidige Akter, at vinde Sverrigs 
Krone, som lovlig tilkom hans Broder,”) Hvis det forholder 
sig saaledes, at Kong Hans i sin unøisomme Broders Prætensioner 
har seet en tilkommende Fare for sin Søns Rettigheder, og af 
Hensyn hertil har begjæret en saadan Forsikkring af Niels Skave, 
bliver det imidlertid besynderligt, at vi kun besidde en Erklæ- 
ring fra et enkelt, vistnok indflydelsesrigt, Medlem af Rigsraadet, 
Bispen af Roeskilde.””) 
Sex Aar senere, i Mai 1497, blev ifølge Hvitfeldts Beret- 
ning Christiern paany valgt og stadfæstet som sin Faders Efter- 
følger. Skjøndt vi herom ikke besidde noget Dokument, er der 
dog ikke Grund til at tvivle om Efterretningens Rigtighed. Det 
var ved den Tid Kong Hans forberedede det store Tog, som 
endte med Sverrigs Underkastelse, og det var ganske naturligt, 
at han, før han tiltraadte dette farefulde Tog, kunde ønske at 
sikkre sin unge, da sextenaarige Søn, Regjeringen, og styrke 
hans Myndighed ved en Stadfæstelse af Rigsraadets tidligere Be- 
slutning. For at Intet skulde mangle, havde han ogsaa Aaret forud 
søgt at faae sin Søn erkjendt af Stænderne i Slesvig og Hol- 
steen som sin Efterfølger i den kongelige Deel; men dette 
mislykkedes, fordi Hertug Frederik, som man tydelig seer, brugte 
sin Indflydelse hos Ridderskabet til at forhindre det.””) 
Efter 1497 begyndte Christiern den Anden at tage Deel i 
Regperingsforretuingerne og udviklede snart en sjælden Dygtig- 
hed. Han bestyrede en Række af Aar Norge med Kraft og Klog- 
skab, dæmpede opkommende Uroligheder, gjorde tvende lykke- 
lige Felttog til Sverrig 1502—1503 og 1511. Kunde man troe 
”) Ser. Rer. Suec. I. Sect. II. S. 328 Handl. rør. Skand. Hist. XVIII S. 
SER 
”) At Grunden til at Kong Hans ved Hyldning søgte at sikkre sin Søn Thro- 
nen efter sig, virkelig var Frygt for Hertug Frederiks Prætensioner, siges 
udtrykkelig af en samtidig Forfatter, der stod i nært Forhold til Frederik 
den Første, D. Mag. 3 R. 3 B. S. 10. 
" G. Waitz, Schleswig-Holsteins Geschichte, 2 B, S. 72. 
