. 
ses Død alle Rigets Slotte og Fæstninger skulde gaae over til 
den udvalgte Konge Christierns Haand. Herved var Kong Chri- 
stiern Herre over alle faste Punkter og over Rigets staaende 
krigsmagt, Rigsraadet var afvæbnet. Kong Christiern undlod 
ikke heller at benytte sig af denne Fordeel. Han sendte, som 
vi have seet, allerede tredie Dagen efter sin Faders Død en 
Paamindelse til Befalingsmanden paa Kjøbenhavns Slot om at 
bevogte Slottet vel; han gjentog den 7de Marts endnu skarpere 
og mere indtrængende sin Befaling, og uden Tvivl har han sendt 
lignende Befalinger til andre vigtige Fæstninger, skjøndt de ikke 
ere bevarede. Kong Hanses Begravelse i Odense paaskyndedes. 
Han ilede, siger Hvitfeldt, flux med sin Faders Begravelse, fordi 
han besørgede sig ny Oprør og Krig”). Allerede den 28de 
Marts finde vi ham paa Fæstningen Kallundborg, og den ålte 
Marts var han paa Kjøbenhavns Slot, hvis Sikkerhed især laae 
ham paa Hjærte. — Under slige Omstændigheder maatte det 
hele Forsøg falde hen i Intet. 
Men det Forsøg, som strandede 1513, gjentoges 1523 med 
andre Midler, og havde da bedre Held. Sammenligner man 
imidlertid Forsøget 1513 med Oprøret 1523, kommer man til 
nogle overraskende Lighedspunkter. Blandt de 9 Mænd, som i 
Viborg den 21de December 1522 beseglede og underskreve det 
Brev, hvorved aabent Oprør forkyndtes mod Christiern den Au- 
den, og Hertug Frederik indbødes til at tage Thronen i Besid- 
delse, fandtes N'zels Stygge, Bisp i Vendsyssel, Iver Munck, Bisp 
i Ribe, og Predbjørn Podedusk, Ridder og BRigsraadsmedlem, 
og at disse tre ikke have været de mindst virksomme i Sagen, 
kan sluttes deraf, at Niels Stygge og Iver Munck have under- 
skrevet først blandt de geistlige, og Predbjørn først blandt de 
verdslige Herrer, ligesom det ogsaa stemmer med hvad man 
fra andre Sider veed om deres Forhold under Opstanden. 
Af de 4 Mænd, som Ture Jensen nævner som Ledere for 
Forsøget 1513, ere de 3 netop de samme, der forkomme 
") Hvitfeldt VII, 15—16. 
