Islændernes Beretninger gaae vel ud paa, at de forgyldte 
Dragehoveder, som vare paa Kongens Skib, bleve opsatte »paa 
Peterskirken”)«, men Peterskirken er her kun en Deel af Sophie- 
kirken, nemlig den Deel af Kirken, der stødte op til Palladset 
Bukoleon, og af Byzantinerne ligefrem nævnes som staaende 
»indenfor« den store Kirke”). Den samtidige Wilhelm af Mal- 
mesbury siger os udtrykkelig, at Sigurd Jorsalafarer anbragte 
sine forgyldte Dragefigurer fastigio Sanctæ Sophiæ, netop som 
det senere hos Sanderus om den i Genf opheisede Drage hed- 
der: In fastigio turris eminet auratus Draco. 
Den anonyme, under Keiser Alexius Comnenus's Regje- 
ring levende, senere af Georg Codinus benyttede, og nu af Ban- 
duri udgivne græske Munk, der har skrevet om Konstantinopels 
Antiquiteter, opholder sig paa denne Tid udførligen ved at skildre 
Sophiekirkens Udseende, uden dog at tilføje noget Vink om Kong 
Sigurds Dragefigurer. Men denne Taushed har, forudsat ellers 
at Skriftet ei er blevet affattet førend den norske Konges An- 
komst til Konstantinopel, i al Fald ikke mere at betyde, end at 
hverken Erik den Eiegodes eller Sigurd Jorsalafarers Ophold over- 
hoved blot med et eneste Ord fandtes værdige til Omtale af 
Keiser Alexius's egen Datter, Anna Comnena i hendes berømte 
Skildring af Faderens Historie. Derimod vide vi med Sikkerhed 
af vore egne Kilder, at Figurerne paa Fortidens Skibsstavne i 
Almindelighed vare indrettede saaledes, at de efter Behag kunde 
aftages eller paasættes. I Samtalen, hvormed Beretningen om 
Slaget ved Svolder indledes, hedder det, at »ræd er nu Olaf 
Tryggveson, efterdi han ikke tør seile med opsatte Dragehoveder 
80)! 
påa sin Snekke.« Om Kong Olaf den Hellige læses: »Kong 
”) Saga af Sigurdi Jørsalafara, Eysteini ok Olafi. cap. 12, i Heimskringla. 
Saga Sigurdar konungr Jørsalafara ok broedra hans, Eysteins ok Olafs. 
cap. 15, i Fornmannaségur. VII, 98. 
”) Kartédy åv TØ vad tot &yiov IIétqov, TØ ovrti ivdov Tis usydihys xx knas 
Ducange, Constantinopolis Christiana. 1. IV, p. 79. 
””) Saga of Olafi Tryggvasyni cap. 119, Heimskringla, 
