183 
virkelig benyttede.  Antiqvarerne maatte jo ogsaa betragte saa- 
danne »Flintknuder« i temmelig lang Tid og see dem i et stort 
Antal komme frem og idelig i de samme Former, førend de vilde 
godkjende dem som Kunstprodukter og som Redskaber, det er: 
som Gjenstande, der havde til et bestemt Øiemed faaet deres 
Form, såa raa denne end maatte være. Slige Stensager kunde 
man altsaa endnu mindre vente ændsede end Øsxerne eller 
Meislerne, hvis man i Gravhøiene stødte paa dem, og netop æ en 
saadan Uagtpaagivenhed paa disse indtil 1848 ikke erkjendte 
Former af Stenredskaber er jeg snarest tilbøielig lil at søge 
Grunden, hvorfor man hidtil ikke, eller dog saa yderst sjelden, 
har kunnet paavise dem fra Gravhøiene. Herfor synes idetmindste 
ogsaa den Omstændighed at tale, at der kun ved en eneste af de 
faa Gravhøje, der ere blevne udgravede i det sidste Tiaar, er 
fundet Spor af de fra Kjøkkenmøddingerne saa vel bekjendte raa 
Øxer og Knuder 0. s. v., men netop i den eneste Gravhøi, som 
blev undersøgt af selve Gomiteen, der havde undersøgt Kjøkken- 
møddingerne, og tildels i den af Højen udkastede Jordmasse, 
altsaa, som det synes, efterat enkelte af Stykkerne vare blevne 
oversete af dem, der havde udgravet den ene Halvdel af Høien 
og med stor Omhu havde opsøgt og gjemt Dolkene, Landse- 
og Harpunspidserne d. v. s. de allerede saa længe kjendte Former. 
Imidlertid fandtes der dog sammen med disse velbearbeidede Sager 
og Menneskebenene, paa Bunden af Gravkammeret og i det faste 
Jordlag, to karakteristiske Flintknuder, en af de skeeformede Skra- 
bere og tre af de tykke Flintflækker med tilhuggede Kanter, der 
maaskee ogsaa have tjent som et Slags Skrabere, alle tre For- 
mer hørende til dem, Dyngerne frembyde”). I Sverrige er det 
ligeledes først i de senere Aar, efterat man fra Kjøkkenmød- 
dingerne var bleven mere opmærksom paa disse simple Formers 
”) Ogsaa ved den saa mærkværdige af Prof. Worsaae ledede Udgravning af 
Borrebygravkammeret i 1859 (Nr. 18,499—18,522) fremkom der af dette 
tvende Flintknuder og en lille naturlig Rullesteen, der kjendelig har 
været brugt som »Tilhuggersteen« (18,507), begge Former aldeles som 
Dyngernes. (Senere Anmærkmning.) 
