HR SDR 
i det mindste hjælper denne Antagelse ikke”). Det er mig vanske- 
ligt at forstaae de antydede Overgange anderledes, end at hvad 
der ikke bestemt vilde sondre sig til den ene eller den anden 
af de opstillede Kulturtrin, regnedes til en Overgangstid (smlgn. 
S. 101). For at kunne see om »Overgange« ere paa deres rig- 
tige Plads, gjælder det imidlertid fremfor alt at være paa det 
Rene med det, hvortil og hvorfra Overgangene skulle føre, her 
de to Hovedkatagorier: ældre og raaere Stenalder, yngre og fuld- 
komnere Stenalder, men derom er det jeg for Øjeblikket aller- 
vanskeligst kan blive enig med min Collega””). 
Det vil let skjønnes, at naar jeg nu ved en Opsummering 
skal bringe i passende Fradrag alle de Forhold, paa hvilke jeg 
i det Foregaaende har henledt Opmærksomheden, da staae 
hverken Forskjellighederne i den Kulturudvikling, der skulde have 
sit Udtryk i de ligefremme Kjendsgjerninger fra hver af de to 
oftnævnte Sider, saa store som de skildredes, ikke heller ere 
disse Forskjelligheder større end man maatte vente det inden- 
") Ligesom der vistnok i Prof. Worsaaes Yttringer. om Stenalderens Kultur er 
peget noget mere hen paa Metal, end Kjendsgjerningerne for Tiden turde 
indrømme Ret til, saaledes er der ogsaa nu og da vel stærkt urgeret paa 
at Stengravenes Indhold væsenlig ere tilslebne Sager (f. Ex. S. 99. L. 6—8); 
da det imidlertid hos os nu vel er en temmelig bekjendt Sag, at kun 
en vis Klasse af Redskaber, de skjærende, tilslebes, medens en anden lille 
Klasse, gjort af et ganske andet Stof, Hamrene, paa en egen Maade poleredes, 
men den langt større og hyppigere Klasse af Flintsager, Harpuner, Land- 
ser, Spyd, Dolke, Krumflinter, Pilespidser blot tilsloges, skulde jeg her 
aldeles ikke have berørt dette, naar jeg ikke hos Fremmede i det sidste Aar 
havde truffet paa den meget vrange Anskuelse, at Flintredskaberne fra 
Stenkamrene her i Norden udelukkende eller i deres større Flertal vare 
slebne, et Forhold, hvorpaa man i Udlandet netop havde lagt megen Vægt, 
og hvis Rigtighed man aabenbart vil mene bekræftet ved Udtryk som de 
paapegede, ifølge hvilke der i Stengravene kun »stundom« og »kun en- 
keltviis« forekomme »utilslebne Stensager« (smlgn. S. 100. 1. L.). 
Som nær berørende Stenalderens Afslutning maa det være mig tilladt at 
bemærke, at naar Broncealderen netop skal begynde med de reneste og 
smagfuldeste Former og sin mest udviklede Kunstfærdighed i Metallets 
Behandling (smlgn. S. 117), synes mig den af Prof. Worsaae paapegede 
Overgang fra Stenalderen endnu mindre antagelig. (Sen. Anmærkn.) 
x 
= 
