lighed — ikke fordi det er underfuldt, men fordi Fiction af det 
Underfulde af forskjellige Aarsager og paa forskjellige Maader 
er noget almindeligt Menneskeligt, Noget, som overalt forekom- 
mer i Beretninger af historisk Form fra ældre Tider, men især i 
Beretninger om Personer, fra hvilket slore religiøse Bevægelser 
ere udgaaede. 
Men en væsenlig Betingelse for Anerkjendelse af Vidnes- 
byrdets Troværdighed bliver altid den Sammenhæng og Overeens- 
stemmelse, hvori dets Indhold viser sig med den Persons Hen- 
sigt og Betydning, om hvem Vidnesbyrdet aflægges.”) Saaledes 
") »Christi Højhed er uafhængig af de mange enkelte miraculøse Fortæl- 
linger i den evangeliske Tradition: den bliver ikke først begrundet 
ved dem, men gaaer forud for dem; ikke de ere nødvendige for at 
erkjende Christi Højhed, men omvendt, Christi Højhed er nødvendig for 
at begribe disse Fortællinger og Evangelierne«. Schelling, Aabenb. Phi- 
los. — Af de underfulde Begivenheder, hvorom Evangelierne indeholde 
Beretninger, fremhæves i de apostoliske Breve nærmest kun Jesu Opstan- 
delse. Selv de, der ikke kunne overbevise sig om denne Begivenheds Factici- 
tet, indrømme dog, at, »dersom den ikke for Jesu Disciples Bevidsthed havde 
havt en Kjendsgjernings Realitet, vilde den christelige Kirkes Stiftelse 
være uforklarlig« (Rohr, Baur, Ruckert, Volkmar, etc.) Vi agte ikke her 
i apologetisk Retning at forfølge Conseqventsen af denne Indrømmelse, 
men ville kun opkaste den Bemærkning, hvortil en nylig fremsat meget 
uheldig Parallel giver Anledning. Man har nemlig som Parallel med de 
evangeliske Beretninger om Jesu Opstandelse henviist til Fortællingen 
hos Plutarch om, hvorledes Socrates efter sin Død skal have viist sig 
for een af sine Disciple. Dersom denne Fortælling endog havde en langt 
stærkere Bevidnelse, hvor ringe Værd vilde den dog have for den græske 
Plilosophs Betydning! — Paa den anden Side betænke man, at, dersom 
Jesus har været den, for hvilken den christelige Menighed antager ham, 
hvorledes kunde det da være anderledes, end at der, i Lighed med hvad 
Historien lærer om alle Personer af verdenshistorisk Betydning maatte 
til de sande Beretninger om hans Liv og Virksomhed, knytte sig en Mængde 
andre, hvis historiske Værd kun bestaaer i "at kjende en vis Tids, visse 
Personers Foressillinger om hans Person og Liv, medens de ere ufor- 
enelige med det, han var og vilde. Tilværelsen af slige apocryphiske 
(mythiske) Beretninger om Jesus Christus nægter Ingen.  Spørgsmaalet 
bliver kun, om der i de ellers som authentiske ansete Kilder for hans Hi- 
storie findes optagne saadanne, og om dette lader sig forene med hine 
Kilders Anseelse. 
