hvorfra enhver Evangelist har de Efterretninger, som savnes hos 
de andre, eg hvorledes det er skeet — hvad man dog maa ind- 
rømme, hvorledes man end ordner Rækken —, at den sildigere 
Evangelist ofte har forandret sine Forgjængeres Beretninger til 
det mindre Rigtige og Tydelige. 
Ved Antagelsen af, at alle tre Evangelister havde benyttet 
en fælles skriftlig Kilde, som ikke længer var os tilgjængelig, 
kunde man forklare sig den store, stundom ordrette Overeens- 
stemmelse, som findes mellem deres Beretninger.  Uovereens- 
stemmelserne skulde derimod hidrøre fra forskjellige Bearbeidelser 
af hiint Urevangelium, hvilket enhver Evangelist havde benyttet, 
uden at have kjendt eller benyttet de andres Skrifter”). Men 
den fuldkomne Taushed om et saadant skriftligt Evangelium, der 
skulde være affattet til at bevare Eensformigheden af den histo- 
riske Overlevering, og som dog saa snart havde undergaaet en 
Mængde Forandringer; dets indskrænkede og tarvelige Indhold — 
thi ingenlunde de vigtigste Beretninger bleve Udbyttet af at 
samle de Beretninger, som alle Evangelister have tilfælles —; 
den mechaniske og aandløse Maade, hvorved Evangelisterne efter 
denne Hypothese havde sammenskrevet deres Bøger, og Manglen 
af Besvarelse paa Spørgsmaalet om Oprindelsen til de ved Ur- 
evangeliet i dets Bearbeidelser foretagne Forandringer berøvede 
hiin Hypothese det Bifald, som det eengang vandt, og hvorover 
man nu kun kan forundre sig. 
Endelig troede man at finde en tilstrækkelig Forklaring for 
det givne Problem i Antagelsen af vore synoptiske Evangeliers 
Udspring fra den mundtlige Overleverings Magt og Indflydelse. 
Hvorledes der kunde danne sig en i mange Henseender eens- 
formig Overlevering af den evangeliske Historie ved den hyppige 
Gjentagelse af de samme Beretninger, oplystes fra flere Sider”). 
”) S. Eichhorn, Einl. in das N. T. 1804. (2den Udg. 1S20). 
") Navnlig i Gieseler's Hist.-kritischer Versuch uber die Entstehung und die 
frihesten Schbicksale der schriftl. Evangelien 1818. 
