17 
med stor Lidenskabelighed vexlet mellem 7. H. 4. Ebrard, For- 
fatteren til et af de betydeligere apologetiske Bidrag, der fremkaldtes 
ved Strauss's og flere andre Lærdes fra den kirkelige Opfattelse 
afvigende Anskuelser, og disses Repræsentanter. I sit i Aaret 
18427”) udgivne Værk: » Wissenschaftliche Kritik der evangeli- 
schen Geschichte, ein Compendium der gesammten Evangelien- 
kritik mit Beriicksichtigung der neuesten Erschewnungen«, bekjæm- 
pede Ebrard de forskjellige Hypotheser, som Strauss, Wersse, 
Gfrører, Bruno Bauer havde villet gjøre gjældende om den 
evangeliske Historie, — ikke uden Aand og Vid, men ogsaa med 
en Bitterhed og Ironie, der i en videnskabelig Forhandling saa- 
meget mindre kunde billiges, som Satiren ikke altid var træffende 
i sin Anvendelse. Ikke tilfreds med at forsvare Troværdig- 
heden af den evangeliske Historie som den christelige Troes 
Grund og med Held at fremhæve og belyse vigtige Data til Stad- 
fæstelse af Evangelisternes Fremstilling, — havde Forfatteren 
sat sig til Opgave at ville bevise intet Mindre, end at den evan- 
igeliske Historie, saaledes som den er fortalt af de fire Evange- 
lister, var for dem, som ikke toge Anstød af dens overnaturlige 
Charakteer, fuld af Eenhed og Harmonie, og at der i vore Evan- 
gelieskrifter, forudsat det ene Punkt om det Overnaturliges Mu- 
lighed, hverken fandtes Modsigelser eller overhovedet Vanskelig- 
heder. Han bebreidede de ældre Apologeter deres dogmatiske 
Forudsætninger, hvorved de vare blevne bevægede til at løse 
forekommende Modsigelser og Vanskeligheder i de evangeliske 
Beretninger paa en Maade, der maatte bestyrke Meningen om, 
at de historiske Modsigelser kun vare blevne tilhyllede, medens 
den negative Kritik syntes at have større Ret i at afsløre disse. 
Ebrard gjorde ikke dogmatiske Grunde gjældende og bekjendte 
sig ingenlunde til noget strængt kirkeligt Inspirationsbegreb: 
Evangelisterne have — ifølge ham — ikke været »Protokollister «, 
”) En nyere Bearbeidelse af dette Værk udkom 1850. 
