zdtt… MAR 
nuværende Skikkelse efter Marcions Tid (150 eft, Chr.), Marcus 
være redigeret efter Matthæus og Lucas, Johannesevangeliet en- 
delig være endnu sildigere forfattet, saa bliver kun Tidsrummet 
fra 130—170 tilbage for Affattelsen af de kanoniske Evangelier. 
Saaledes skulde der være vundet, at istedetfor den meer 
eller mindre udvortes Opfattelse af Evangeliernes Forhold og deres 
Oprindelse, indtøoge nu Evangelierne deres Plads paa naturlig 
og hensigtsmæssig Maade i Kirkens levende Udviklingsgang, det 
vil da nærmest sige, i den af Baur og hans Disciple ved andre 
Combinationer forsøgte Efterviisning af Christendommens Udvik- 
ling: at denne nemlig oprindeligen havde været en ved Christus" 
Optræden reformeret Jødedom, ved Paulus, der» optog Hednin- 
ger og erklærede Moselærens Forbindlighed ophævet, var bleven 
udviklet til Verdensreligion, og endelig efter en langvarig Kamp 
mellem petrinske Jødechristne og paulinske Hedningechristne er 
fremstaaet i Skikkelse af den katholske Kirkes Theologie mod 
Slutningen af Zdet Aarhundrede, under væsenlig Indflydelse af 
den pseudojohanneiske Logoslære). Til Kirkens Udviklings- 
gang havde da ogsaa den evangeliske Literatur svaret: (den op- 
rindelige) Matthæus — (den oprindelige) Lucas — Marcus — 
Johannes. 
Spørgsmaalet er nu, om virkelig her er vundet saa stort et 
Fremskridt, som Baur og hans Venner ansee det for, og om 
den Modstand, som Baurs Anskuelser mødte, — saaledes som 
oftere er blevet paastaaet — udelukkende skyldes »den sædvan- 
lige theologiske Seighed, der forud er bestemt paa at nægte alle 
Kritikens Retultater, som staae i Strid med de eengang antagne 
dogmatiske Fordomme«. Den sidstnævnte Beskyldning er saa- 
meget besynderligere at læse i et Værk, (K. Schwarz, Zur Gsch. 
der neuesten Theol. S. 191), hvis Forfatter erklærer (a. St. S. 167), 
at der trods den grundige Lærdom, hvorved Baur udmærker sig 
lems Forstyrrelse -ved Titus dog ikke kunde forbigaaes i Taushed, med 
Fremhævelse af Krigen under Hadrian. 
