96 
af disse Stene).« Lovens Værd bliver endnu udtrykkeligere end hos 
Lucas lagt i det religiøse og moralske Element Matth. XXII, 40 
(”I disse to Bud — Kjærlighed til Gud og Kjerlighed til Næsten — 
hænger Loven og Propheterne slg, Luc. X, 26), XXIII, 25 slg. 
Luc. XI, 41. Heller ikke mangle hos Matthæus Grundanskuelserne 
for den saakaldte paulinske Retning i Jesu Taler TX, 16 (»Ingen 
lægger en ny Lap paa et gammelt Klædebon etc.« XII, 8 (»Men- 
neskens Søn er Sabbathens Herre).« XIII, 31 (Himmeriges Rige 
er ligt et Senepskorn etc.) De første Mennesker, som hylde 
Messias, ere Hedninger (II, 1), ikke Jøder som hos Lucas 
(1 I fg tr FE 
Paa den anden Side finde vi hos Lucas ikke blot udtalt 
XVI, 17 Lovens Gyldighed (»Det er lettere, at Himlen og Jorden 
forgaae, end at een Tøddel af Loven bortfalder»), men vi finde 
Forjættelsen til Disciplene formuleret Luc. XXII, 30 (»I skulle 
æde og drikke ved mit Bord og sidde paa Throner og dømme 
de tolv Israels Stammer«) ganske paa samme jødiske Maade 
som Matth. XIX, 28.  Jødechristelige Forventninger gjen- 
klinge i Jesu Barndomshistorie Caq. I, I. Redactionen af Bjerg- 
prædikenen lyder mere ebionitisk hos Lucas VI, 20 (»Salige ere 
I Fattige, thi Guds Rige er Eders«) end hos Matth. V, 3 (»Salige ere 
de Fattige i AÅanden, thi Himmeriges Rige er deres«). Det Samme 
gjælder om Parablen Luc. XVI, 19 (den rige og den fattige Mand, 
hvor navnlig V. 25 synes at udtale, at Nydelsen af denne 
Verdens Glæder, og omvendt Savnet af hine her paa Jorden 
gjengjældes hisset.) Ogsaa hos Lucas er Israels Forrettighed an- 
erkjendt XVI, 31 (»Dersom de ikke høre Moses og Propheterne, 
ville de heller ikke tro, om Nogen opstod fra de Døde.«) etc. 
Det vilde dog nu i højeste Grad have været besynderligt, 
om Evangelisterne i deres Fremstilling af Jesu Historie skulde 
have ladet henstaae en saa stor Mængde Beretninger, enkelte 
Udsagn og hele Fortællinger, som ere i Modsigelse med deres 
formeentlige particularistisk-dogmatiske Tendents, nåar denne 
