med Ebionitisme — og Paulinisme har viist sig ved grundigere 
Undersøgelse af en Mængde literaire Producter fra den ældste 
christelige Tid, blandt hvilke flere, som urigtigen udelukkende 
angaves at høre til den ebionitike Retning, atter ere blevne førte 
over paa den paulinske Side”). 
I tidligere Afhandlinger og Skrifter, har jeg udførligen op- 
lyst flere af de Momenter, som jeg i nærværende Udsigt kortere 
har berørt. Idet jeg henviser til disse, vil jeg — forinden jeg 
skrider til Skildringen af Evangeliekritikens fortsatte Udviklings- 
gang — meddele en Oplysning, som turde have Interesse for 
mangen Læser, der kunde ønske at vide, hvilken Forestilling 
Baur dog egentlig danner sig om Christendommen og Jesu Per- 
son, da man — hvad ikke blot hans Modstandere og Fjender, 
men ogsaa hans Beundrere have bebreidet ham — forgjæves Ssø- 
ger at vinde Klarhed derover i hans mange vidtløftige kritiske 
Arbeider. Vi ville høre ham selv udtale sig derom i hans nye- 
ste Skrift”), hvor han i Anledning af den Indvending, »at det 
bliver aldeles ubegribeligt, hvorledes de to Retninger, i hvilke 
Urchristendommen historisk har udviklet sig, kunde fremgaae 
fra den af Baur i Spidsen stillede Christus«, forsvarer sin Frem- 
stilling om Christendommens Oprindelse og Jesu Person. Han 
beklager sig ved denne Leilighed over, hvorledes man for lidet 
pleier at tage i Betragtning, at man ved disse Forhandlinger har 
med et historisk Spørgsmaal at gjøre, der efter sin Natur, efter 
de Kilders Beskaffenhed, til hvilke man er henviist, ikke gjør 
det muligt at bringe Alt saaledes paa det Rene, som man ønsker 
det. »Man skriver det formeentlig Mangeifulde og Utilfredsstil- 
lende ålene paa deres Regning, som ville betragte Sagen reent 
historisk, uden at betænke, gjennem hvilke Vanskeligheder Un- 
") S. Georgii, Deutsche Jahrb. 1842.  Rithschl, Die altkatholische Kirche 
1850. 
") Die Tiibinger Schule und ihre Stellung zur Gegenwart.  Tiubing 1859, 
NOTE 
