145 
og stødende i den 10de Bog af Plinius' Breve, og hvad der med 
Rette kunde vække Tvivl om dens Ægthed, ikke laae i Plinius" 
Breve, men i de Keiseren tillagte Svar. Hine ere baade i Ind- 
hold og Form saadanne, at de vel kunne tilhøre Plinius, disse 
vise sig, hvad enten man tager Hensyn til Indholdet eller til 
Formen, som et daarligt Makværk, der tilhører en langt senere 
Tid, formodentlig det 15de Aarhundrede. Medens nogle af Re- 
cripterne besvare Breve, der, som simple Indberetninger, intet 
Svar skulde have, forbavse alle de andre ved "det aldeles Util- 
fredsstillende i Svaret. Man faaer heelt igjennem Indtrykket af 
en Mand, der ikke vidste, hvad han skulde svare, og derfor 
søger at hjælpe sig paa bedste Maade, for det Meste ved at 
gjentage Ordene i Plinius' Brev, saa at Svaret ikke indeholder 
Andet end hvad der staaer i dette, Begjærer Plinius en almin- 
delig Bestemmelse for et eller andet Retstilfælde, hvor der tid- 
ligere kun fandtes en svævende Praxis, faaer han altid et vidt- 
løftigt og undvigende Svar; han skal handle efter Omstændig- 
hederne, eller efter Lovene, som jo netop ikke existere. Ofte 
misforstaaer Forfatteren Plinius" Brev, eller svarer paa noget 
ganske Andet, end der er spurgt om; undertiden omskriver og 
forklarer han Plinius' Udtryk, såa at det er klart, han skriver 
ikke for denne, men for en fremmed Læserkreds. Tonen i Sva- 
rene er snart overdreven beskeden og nedladende, snart uri- 
melig gnaven og hovmodig; aldrig finde vi en naturlig og vær- 
dig Holdning. Sproget er i høi Grad barbarisk, — Ogsaa i 
reent kritisk Henseende er der en saadan Forskjel imellem Bre- 
vene og Svarene, at de ikke kunne antages fra først af at være 
opbevarede sammen. Forvanskningerne i Plinius” Text beroe for 
største Delen paa Lacuner eller paa Tilsætninger; i Svarene synes 
ingen saadanne at findes: ja i Ep. 17 see vi 2 Breve, som feil- 
agtig ere slaaede sammen til eet, allerede inden Svaret til dem 
blev componeret, thi deri behandles de som eet. — Hvad ende- 
lig de ydre Vidnesbyrd angaaer, indeholder Sidonius Apollinaris 
Ep. IX, 1 intet Beviis for at Plinius kun har efterladt sig 9 Bø- 
ger Breve, men kun for at Hovedsamlingen af hans Breve bestod 
