153. 
ning man er kommet til det Resultat, at Buddhas Dødsaar var 
543 f. Chr. (eller nu for 2403 Aar siden). 
Buddhismen vandt strax efter sin første Forkyndelse paa 
Ceylon en stor Udbredelse der, og dens nye Bekjenderes From- 
hed byggede der mange Klostre (vihåra), hvis Munke, navnlig i 
to Klostre ved Anurådhapura, Øens gamle Hovedstad, synes ault fra 
tidlig Tid af ogsaa at have syslet med Øens Historie, især for- 
saavidt den angik Kirken, og vi have derfra i denne Retning 
enkelte Værker, der dog nu ere yderst sjældne paa Ceylon. Det 
ældste er Dipavansa, der slutter med Mahåsenas Død (ansat til 
844 Aar efter Buddha), hvoraf kun enkelte Uddrag ere offent- 
liggjorte. Det er skrevet paa Påli i bunden Stil, og er ældre 
end den udgivne Mahåvansa, men dets Affattelsestid er ubekjendt, 
ligesom dets Forfatter; dog er det højst sandsynligt det samme 
som eller nærbeslægtet med den ogsaa paa Påli affattede Mahå- 
vansa fra Ultara-vihåra ved Ånurådhapura, som Forf. af den udgivne 
Mahåvansa kjendte og benyttede tilligemed en Singalesisk For- 
tolkning.”) Denne Forf. hed Mahånåma og var efter sin egen 
Angivelse en Geistlig, Klosterbroder i Mahåvihåra ligeledes ved 
Anurådhapura, og han var en Morbroder til Kong Dhåtusena, 
som efterat have forjaget de fremmede tamulske Erobrere re- 
gjerede over Øen i 18 Aar, der beregnes til 1002—1020 efter 
Buddha (<< 459—477 eft. Chr.).. Mahånåmas Kilder vare, for- 
uden de nævnte, fornemmelig en af Klosterbrødrene i Mahå- 
vihåra paa Singalesisk, tilligemed en dertil hørende. Forklaring, 
forfattet Historie, som ogsaa bar Navn af Mahåvansa, hvilken 
Mahånåma oversatte paa det hellige Påli Sprog, idet han dog 
rettede det urigtige og forbedrede det mangelfulde; og tillige 
forfattede han, ligeledes paa Påli, en udførligere prosaisk Com- 
mentar til sit paa Vers affattede Hovedværk.  Dettes Indretning 
stemmer med det ældre ovenfor nævnte Dipavansa; begge 
ende med Mahåsenas Død og fortælle Ceylons Historie fra dens 
”) G. Turnour, Examination of the Påli buddhistical annals, Nr. 4. S. 3. 
