221 
sig langt fra Grændserne, og den stærkere Tilnærmelse først 
blev kjendelig, naar s selv blev et stort Tal, saa vilde nogen- 
lunde skarpe Bestemmelser af H og r ogsaa først kunne naaes 
ved et større Antal Delinger af Iagttagelsesrækken, og Methoden 
tabte da et af dens væsentligste Fortrin, den store Lethed i 
Udledelsen af de søgte Værdier. Men nu er Forholdet aldeles 
forskjelligt. Allerede ved s—1 erholdes for B en Værdie, der 
ligger temmeligt nær ved den absolut mindste, og det er tid- 
ligere viist i 2 5, at en Anvendelse af 3 Snit gav en saa stærk 
Tilnærmelse, at Grændsen næsten var naaet. Selv ved et ganske 
ringe Antal Snit, maaskee aldrig flere end 3, vil man derfor 
erholde en saa tilfredsstillende Bestemmelse af H, at den større 
Skarphed, som en vidtløftig og møisommelig Fortsættelse af De- 
lingen kunde give, neppe i practisk Henseende fortjener at til- 
lægges nogen virkelig Betydning. Ved Bestemmelsen af r vil 
Forholdet vel stille sig noget mindre gunstigt, idet Tilnærmelsen 
ved BR, gaaer noget langsommere, men til Gjengjæld maa det 
da ogsaa bemærkes, at man sjelden ved denne Størrelse lægger 
Vægt paa den største Skarphed. For Praxis vil den overvejende 
Interesse derfor stedse være knyttet til Udviklingen af de Formler, 
der svare til de mindste Værdier af s, naar s her ganske almin- 
adeligt betegner Antallet af Snit, selv hvor de enkelte Dele ere af 
forskjellig Størrelse. Da der alt i det Foregaaende er givet en 
udførlig Fremstilling af Tilfældet s—1, saa skulle vi endnu 
kun noget nærmere gjennemgaae de til s—2 og s—3 svarende 
Delinger af Rækken. 
89. 
Ved Anvendelsen af 3 Snit vil den simpleste og naturligste 
Deling være den, hvor det midterste Snit føres gjennem selve 
Rækkens Midte, medens det første og det tredie lægges sym- 
metrisk, hvert paa sin Side af Midten, Man vil da stedse have 
Fa =0 og f.,=—F3, idet tillige 9, , 98 og 93 indbyrdes ere 
forbundne ved Ligningerne: 
ENE ME TS = 71 
