ABG 
terpolation overflødig, da Methoden forudsætter mn at være et 
stort Tal, hvilket atter nødvendigviis medfører, at Differentsen 
mellem to og to paa hinanden følgende Iagttagelser maa synke 
ned til en umærkelig Størrelse, og det især paa saadanne Steder 
af Rækken, hvor der fornuftigviis kan være Tale om at dele 
den. Derimod bliver Forholdet et ganske andet, naar lagttagel- 
serne ikke enkeltviis ere givne, men kun foreligge gruppeviis 
ordnede, saaledes at det alene er bekjendt, hvor mange af dem, 
der indespærres mellem forskjellige givne Værdier af %. I dette 
Tilfælde, som forøvrigt netop er det, hvor Methodens Fortrin 
gjøre sig gjældende paa den meest iøinefaldende Maade, vil en 
vilkaarlig Deling, der bringer Snittet til at gjennemskjære en 
forelagt Gruppe, være forbundet med store Vanskeligheder. 
Først ved en vidtløftig og møisommelig Interpolation vil det blive 
muligt at bestemme den til Snittet svarende Værdie af %, og selv 
naar en saadan Interpolation er udført bliver Nøiagtigheden for 
alle udledede Resultater dog stedse usikker, da Feilene, der hid- 
røre fra Interpolationen, maae bidrage til Forøgelsen af de Feil, 
der udelukkende skylde Methoden deres Oprindelse. Det ene 
higtige vil upaatvivleligt være, at man i det omhandlede Til- 
fælde udelukkende holder sig til de umiddelbart givne Delinger 
af Rækken, idet man blandt disse fortrinsviis udsøger saadanne, 
der såa nær som muligt falde sammen med de ovenfor beteg- 
nede gunstigste Stillinger af Snittene. Indskrænker man sig til 
Benyttelsen af 2 Snit alene, vil man saaledes ikke længere turde 
sætte f, =— — f, = — 7, men maa mere almindeligt antage: 
Fa me EEG 
hvor c, og c, vel ere forskjellige, men i Regelen dog kun lidet 
afvigende fra Eenheden. Man faaer da ogsaa til Bestemmelsen 
af H og r de to fuldstændige Ligninger: 
v = gp(e,r) HO — H+ ey r| 
daV; + 91 Ve = p(cgr) (bd car] 
