234 
værende Undersøgelse, at den neppe passende vil kunne forbi- 
gaaes. I en bekjendt Afhandling, der findes i Løndenaw's »Zeit- 
schrift fir Astronomie und verwandte Wissenschaften», Band I, 
1816, pag. 185 (ff, har Gauss ganske almindeligt viist, hvorledes 
man paa forskjellige Maader kan bestemme Størrelsen r, naar 
der foreligger et System af m Feil, der antages at følge den 
almindelige Feillov. Det er da ogsaa herved bemærket, at naar 
samtlige Feil uden Hensyn til Tegn ordnes i en fortløbende 
Række efter deres numeriske Størrelse, saa maa selve Snittet 
gjennem Rækkens Midte umiddelbart bestemme 7, og Gauss har 
tillige angivet den sandsynlige Feil ved denne Bestemmelse at 
være : am VE: Denne sidste Sætning er imidlertid an- 
ført uden noget Beviis, idet der blot tilføjes, at et saadant ikke 
paa det citerede Sted vil blive givet, hvilket er saa meget mere 
paafaldende som alle andre meddeelte Værdier af sandsynlige 
Feil ere ledsagede af udførlige Beviser for deres Rigtighed. 
Man turde maaskee herved ledes paa den Formodning, at den 
Udledelsesmaade, som er bleven benyttet af Gauss, neppe har 
egnet sig for en ganske kort Meddelelse. Langt senere har 
Encke, i den af ham forfattede Udsigt over de mindste Quadra- 
ters Methode, paany anført Sætningen (Berliner Astronomisches 
Jahrbuch fir 1834, pag. 294 fl), og nu tillige meddeelt et Be- 
viis, der skyldes Lezeune-Drrichlet, men som uagtet dets Ele- 
gants dog neppe heller kan siges at være ganske kort. Det 
fortjener derfor at fremhæves, at den omhandlede Bestemmelse 
af r kun er en speciel Anvendelse af Udtrykket f— (2) og 
den dermed i Forbindelse staaende Formel (5), der selv i 2 3 
er bleven viist at være en simpel Følge af en bekjendt Sætning 
af Probabilitetsregningen. Kun maa det erindres, at da samt- 
lige Feil ere behandlede som positive, maa p/f) i Formel (5) 
ombyttes med 2p(f), hvor da tillige f kun betragtes som 
varierende fra 0 til + wo. Man faaer da, idet R og R, her be- 
tyde det samme: 
