5 
Geschichte« (i visse Maader et nyt Oplag af I). Dertil hørte 
f. Ex. den udførligere Beretning om Fristelseshistorien, hvilken 
er optagen saavel i vort nuværende Matthæus- som i Lukas- 
Evangeliet istedetfor den kortere hos Marc. I, 12 f. Fra det 
var af Matthæus optaget: XXVI, 53 (»tolv Legioner Engle«), 
XXVII, 52 (de opstandne Hellige), af Lukas: XXII, 3 (Satan foer 
i Judas), 31838 (»Simon! Simon! Satan begjærede at sigte Eder 
som Hvede« etc.), 43 (men en Engel af Himmelen aabenbaredes 
for ham og styrkede ham). (V) Det femte Skrift er vort nu- 
værende Matthæusevangelium, der gjorde Sammenledningen af 
de tidligere skriftlige Kilder til sin Hovedopgave.  »Hvad For- 
fatteren desuden lagde til, var i det Hele saalidet, at Hensigten 
med blot at samle Stoffet fremlyser desto tydeligere« (?). Hans 
Hovedkilder vare Marcusevangeliet og Logiesamlingen. Han 
udelod Marcus' Oplysninger om Jødernes Skikke, fremhævede 
derimod overalt, hvorledes. de Messianske Forventninger vare 
blevne opfyldte i Jesus; thi nærmest var det for Jøder og Jøde- 
christne, at han bestemte sit Værk. Han optog Logiesamlingen 
temmeligen fuldstændig. Forresten har Noget af denne Samling 
bevaret sig oprindeligere og fuldstændigere hos Marcus (og hos 
Lukas). Citaterne af det G.T. anførte han efter egen ny Over- 
sættelse, forsaavidt de ikke hørte til dem, der allerede i Logie- 
samlingens græske Bearbeidelse ligesom hos Marcus og Lukas 
vare optagne, efter Septuaginta. Det er en Udvidelse af Nr. 2, der 
næsten fuldstændigen blev optagen deri. — (VI) En sjette Bog 
charakteriseres saaledes, »at dens Bestanddele udmærkede sig 
ved en særegen Elskelighed og Fiinhed, som i Forbindelse med 
den. rolige skjønne Udførlighed i Skildringen vilde alene være 
istand til at gjore den kjendelig blandt hundrede andre« (Luk. 
II, 41-52: Christus som tolvaarigt Barn i Templet; IV, 16-23 
Jesu første Optræden i Nazareth; V, 1-11 Simons Kaldelse til 
Apostel; X, 25-37 den barmhjertige Samaritan; XIII, 10-17 
Abrahams Datter, som Satan havde bundet i atten Aar; XV, 
11-32 Pareblen om den fortabte Søn etc.). — (VII) En syvende 
