Bog, »kjendelig ved en paafaldende sammentrængt, meer anty- 
dende end udførende Tale. Udsagnene ere som hos de græske 
Philosopher slaaende, spidse, vittige (Luk. III, 10-14: »Hvo som 
har to Kjortler, give etc. Lader Eder nøie med Eders Sold!« 
VII, 36-50 Qvinden, der salvede Jesus, etc.).  Lignelserne ere 
ganske anderledes end hos den forrige Forfatter henkastede i 
faa Grundtræk (Luk. XII, 16—21: den rige Bonde; XVI, 
1—13: den utroe Forvalter; XVIII, 1—8: Qvinden og Dom- 
meren etc.). — (VIII) En ottende Bog — »benyttedes af Lukas«. 
Det syntes at være det eneste Kjendelige for denne Bog, at den 
indeholdt, hvad der af Lukasevangeliets Indhold ikke lod sig 
henføre andensteds. Thi (IX) Lukas selv har kun ledet det rige 
Stof sammen fra en Mængde forskjellige Kilder. Han benyttede 
alle de ovennævnte Skrifter, med Undtagelse af det nuværende 
Matthæusevangelium. Saaledes er dette Skrift endnu mere end 
Matthæusevangeliet en blot Samling.7) 
I Ewalds Betragtning af Evangeliernes Oprindelse have vi 
den skarpeste Modsætning af Bawrs. Som man har kaldt denne 
Tendentskrittken, har man betegnet hiin som Materzaliekritiken. 
Alt kommer hos Ewald an paa Stoffet og Bestanddelene, hos 
Baur paa den dogmatiske Tendents. Netop det af de synop- 
tiske Evangelier, som Baur erklærede for det uselvstændigste 
og mindst eiendommelige, er for Ewald det selvstændigste, eien- 
dommeligste og oprindeligste. Dette er, som Hilgenfeld?) be- 
mærker, ganske i sin Orden; thi dersom Evangelierne ere op- 
staaede paa en saadan qvantitativ Maade, at forskjellige Beret- 
ninger ere udvortes føjede sammen, synes jo vistnok det simp- 
leste og korteste Evangelium at maatte være det oprindeligste. 
Men den Maade, hvorpaa Ewald begrunder sin Anskuelse om 
disse forskjellige Bestanddele, hvoraf vore Evangelier skulle 
!) ,,Die nåchste Veranlassung zum Abfassen einer Evangelischen Gesehichte 
war Lukas nichts anderes als dass schon viele Zeitgenossen solche 
Werke zu schreiben versucht hatten”, (!) 
?) Die Evangelien S. 33. 
