Fe 
Tid og viser sin fulde Kraft! (s. Gesch. Chr. S. 224). Peters Fiske- 
dræt (Luk. V, 4 ff.) skal lære, hvorledes den lavere Tro forklarer 
sig i den højere, og hvorledes den sande Aands og Christi 
Nærhed ogsaa kan virke fremmende for jordisk Vel og legemlig 
Velsignelse; de Femtusindes Bespiisning, hvormeget det endnu 
manglede Apostlene paa den højere Tro, hiin Tro, der i sand 
Kjærlighed mindst fortvivler, jo større Nøden er, og under hvis 
Raaden Alt fordobler sig i glad Given og Uddelen, saa at der 
pludselig er Overflod. istedetfor Mangel, og hvorledes paa den 
aandelige Velsignelse ogsaa let følger den legemlige. Den store 
og evige Betydning af Fortællingen om Jesu Forklarelse paa 
Bjerget er den, at Troen, naar den er gjennemtrængt af Sand- 
heden og ganske rettet paa den, er istand til, trods Timelig- 
hedens tilslørende og formørkende Lidelser og Indskrænkninger, 
at see et guddommeligt Livsidræts Seir og Forherligelse saa 
sikkert, som om den allerede var traadt ind i Virkeligheden ; 
etc. — I en videnskabelig Fremstilling, hvor der ikke som i 
en Prædiken eller katechetisk Underviisning er Tale om at gjøre 
en praktisk Anvendelse af denne eller hiin evangeliske Fortæl- 
ling, men hvor der nødvendigen først spørges: Have vi her 
en virkelig Historie? eller er det en billedlig Indklædning for 
en Idee, som derved skal bringes til klar Anskuelse? er det 
naturligt, at en Fremgangsmaade som den ovennævnte ikke kan 
andet end vække Uvillie, og man kan her ikke forarges over 
K. Schwarz's Spørgsmaal (Zur Gesch. der neuesten Theol. S. 202): 
»Ist dies natirliche oder kiinstliche Vorworrenheit, ist dies 
Mystik oder Sophistik, theologischer Nebel oder theologische 
Schalkheit?« Naar Ewald saaledes i Almindelighed ved de 
evangeliske Mirakler omgaaer Hovedspørgsmaalet om de did- 
hørende Beretningers historiske Charakteer, da frembyder især 
hans Behandling af Jesu Opstandelse et uigjennemtrængeligt 
Mørke af forunderlige og uforstaaelige Phraser, som forhindre 
fra at erholde et afgjørende Svar over en Gjenstand, som er 
af den allerhøjeste Vigtighed. I det sidste Afsnit af »Geschichte 
