13 
fulde, som Apostlene og de første Christne havde erfaret under 
deres Samliv med Jesu, havde opfyldt dem.  »Das Vollkomne 
giebt aucht hier der Johannes«, hedder det, Gesch. des apost. 
Zeitalters S. 82-84 .... »Er stellt in seinem Evangelium eine 
Reihe von vier solchen Schauungen zusammen; diese sind ganz 
nach seiner sonstigen Weise håchst ausgezeichnet durch Fein- 
heit des Sinnes, Fille der Inhalts, auch geschichtliche Anschau- 
lichkeit und gråssere Genauigkeit .... »Kann etwas tiefer und 
treffender das hier vorliegende Unermessliche erschopfen und 
den verklårten, lichten Glauben an das Verklårte und Gåttliche 
schåner loben als die engverbundene Reihe dieser vier Stucke? 
ist hier nicht auf's deutlichste gelehrt, dass, wenn auch der 
sinnlichere Beweis und die stårkere sinnliche Erfahrung ihre 
Nothwendigkeit haben mag, doch der frohe, reine Glaube an 
die noch immer ibersinnliche Wahrheit noch viel herrlicher 
sei? will man noch immer heute so grobfuhlich bleiben nicht zu 
erkennen, was Johannes selbst am Liebsten hat?« — Alligevel har dog 
Apostlen Johannes selv været saa »grovtfølende«, at han lader Tho- 
mas paa den haandgribeligste Maade overtyde sig om Jesu Legems 
Realitet. Ogsaa Jesu Aabenbarelse i Joh. XXI. Cap., hvilket 
Ewald anseer for johanneisk, er skildret saa sandselig concret, 
at hele Ewalds Raisonnement gjendrives derved. Men dersom 
Historien om Jesu Opstandelse kun er foregaaet i Apostlenes 
indre Anskuelse, hvor meget kan da ikke deres Phantasie have 
forestillet dem, som ligeledes manglede objektiv Realitet ved 
Skildringen af Jesu Liv? Naar selv det største Under i den 
evangeliske Historie bliver saalidt erkjendt i sin factiske Reali- 
tet, som hos Ewald, hvilket Lys falder da paa Historien om 
Lazari Opvækkelse og paa de øvrige til samme Kategorie hø- 
rende Fortællinger? Kunne de gjælde for andet end billedlige 
Fremstillinger, hvis Værd og Betydning kun er at søge i det 
ideelle Indhold, som de indeslutte? Saaledes spørger Baur"), 
7) Tiibinger Schule S. 160 ff. 
