14 
der benytter Ewalds Sky for at erklære sig aabent øg ligefrem 
om de evangeliske Underes objective Realitet, den Vægt, som 
Ewald lægger paa Referenternes subjektive Stemning, de ratio- 
naliserende og pragmatiserende Udviklinger, hvorved han taler 
»som om han selv havde været tilstede ved Alt og vidste langt 
bedre end alle Referenterne, hvorledes Tingene havde tildraget 
sig«, hans Sammenstilling af Jesu fra Nazareth med en Alexan- 
der blandt Grækerne, en Julius Cæsar blandt Romerne, en Mu- 
hamed blandt Araberne og hans Begrundelse af disse Paraleller 
ved den almindelige Sætning, »aåt der vel ikke gives noget Folk, 
der jo endelig hos nogen af Sine kunde see det paa det Fuld- 
komneste nauet, hvad det med sin største Inderlighed og Ud- 
holdenhed gjennem mange Aarhundreder paa det Ivrigste læng- 
tes efter« (Gesch. Christus" S. 449, i1ste Udg.)!) — til at vise, 
»hvor nær Ewald staaer -sine meest forhadte Modstandere«. 
»Det er kun den Uklarhed, hvori Ewald befinder sig med Hen- 
syn til sit eget Standpunkt, den Illusion, han gjør sig selv ved 
sin Fremstillingsmaade, sine Udtryk og Talemaader, som altid 
synes at sige langt mere, end der virkelig kan være meent 
med dem, kun dette er Aarsag i, at han ikke bestemtere er 
sig de Consequentser bevidst, som følge af hans Præmisser.« ?) 
Man maa tilstaae, at der er megen Sandhed i, hvad Baur 
her har yttret, og han kunde ikke feire nogen større Triumph 
over en Modstander, som pleier at overvælde ham med de 
groveste Anklager og de meest krænkende Fornærmelser (til 
hvis Formildelse der ikke engang kan siges, »at der er sagt 
Mere, end der virkelig var meent«), end ved at vise, hvorledes 
!) Dog med Tilføjelsen: ,,Aber wie das håchste Ringen und Bestreben 
dieses Volkes (Israels) — — unendlich erhabener und gåttlich nothwen- 
diger war als alles, was andern Vålkern als ihr håchstes Lebensziel er- 
schien — — — so war jetzt in ihm ein Held erschienen auf der Erde 
weit unscheinbarer, fliichtiger und schwicher als jene zuvor beispiels- 
wegen genannten und doch unendlich erhabener, machtvoller und un- 
sterblicher als sie alle.” 
?) Die Tiibinger Schule, S. 164 fr. 
