9 
gang tilhørte den anden Generation i Christenheden. I første 
Tilfælde vilde dog Evangeliet frembyde en ganske anden Garanti 
for Sandheden af Jesu Persons eiendommelige Høihed, end i 
det sidste. Den Forskjel kan dog ikke miskjendes, som det 
gjør, om den fjerde Evangelists Fremstilling er en Reflex af 
den levende Anskuelse af den objektive Gjenstand, eller et 
Billede, som er blevet udkastet vilkaarligt efter en Fremstillers 
Phantasie, hvem Jesus havde været personlig ubekjendt. Vi 
vilde i begge Tilfælde ikke have nogen fuldkommen tro og sim- 
pel historisk Relation, men hvilken ganske forskjellig historisk 
Betydning en saadan, Fremstilling vilde have i første og i sidste 
Tilfælde, er indlysende.) 
» Forsaavidt man imidlertid skulde bemærke, at Johannes- 
evangeliet netop formedelst sin reent ideelle Tendents ikke fal- 
der under Begrebet af »Relationer«, medens dette Begreb der- 
imod finder sin Anvendelse paa de synoptiske Evangelier, hvis 
Forfattere man netop formedelst Mangelen af en saadan gjen- 
nemført ideel Tendents maa ansee for at have villet levere 
historiske Beretninger, men som ved indre Uovereensstemmelse 
vise sig i det Mindste i Enkeltheder som unøiagtige og usikkre, 
da vilde selv hos disse Skribenter en saadan Ufuldkommenhed 
i deres Fremstilling dog i og for sig endnu ikke være tilstræk- 
kelig til enten at frakjende dem apostolisk Autoritet eller hen- 
føre dem til en senere, efterapostolisk Tid. Thi apostolisk Au- 
toritet behøver dog ikke i og for sig at betegne fuldkommen 
Ufeilbarhed, og naar der handles om at bevise Johannesevan- 
geliets uhistoriske Charakteer og ikke-apostoliske Oprindelse, 
henviser jo Baur navnlig til dets Uovereensstemmelser med Be- 
retningerne i de synoptiske Evangelier, »hvilke man kun med 
den største Vilkaarlighed kan frakjende al historisk Troværdig- 
hed« (Krit. Untersuch. S. 240).  Istedetfor den ovennævnte be- 
stemte Nægtelse af Evangeliernes apostoliske Autoritet, bliver 
1) Slg. Bleek, Beitr. zur Evang. Krit. S. 261 fr. 
gt 
