Rg 
da Spørgsmaalet først: hvorledes det, som har historisk Tro- 
værdighed i de evangeliske Beretninger, skal udfindes, og der- 
næst hvorvidt det, som maa frakjendes hiin Egenskab, er af 
den Art, at vi derved nødes til at henføre Evangelierne i den 
Skikkelse, hvori de foreligge os, til Forfattere fra den efterapo- 
stoliske Tid. 
Vi have i det Foregaaende oplyst, hvorledes Baurs Bestræ- 
belse i denne Henseende ikke førte til Maalet. Idet han gik 
ud paa at udfinde de enkelte Evangeliers Eiendommelighed og 
fra deres Forskjellighed i Indhold, Form og Sprog vilde slutte 
til den særegne Hensigt, hvilken enhver af Evangelisterne havde 
havt med sit Skrifts Affattelse, for nu derefter at bestemme 
deres Oprindelse og indbyrdes Forhold, førtes han til at urgere 
Forskjellighederne i Evangelierne, med Tilsidesættelse af deres 
Eenhed og Overeensstemmelse, og bragte det ad den af. ham 
betraadte Vei ikke til anden Oplysning end den, der i Alminde- 
lighed gik ud paa at vise, fra hvilke Kredse i den christelige 
Oldtid Evangelierne vare udgaaede, medens man forblev i fuld- 
kommen Uvished om det Nærmere med Hensyn til deres Affat- 
fattelse, deres Kilder og Forhold til den Historie, som er Gjen- 
stand for. deres Indhold. 
Derved indlagde da Ewald sig Fortjeneste, at han atter 
henvendte Opmærksomheden paa Kw/derne, som have ligget til 
Grund for Evangelierne. Hvad navnlig Gzeseler i sit Skrift: 
»Ueber die Entstehung und fruhesten Schicksale der schriftlichen 
avangel. Leipzig 18184, havde gjort gjældende om de synop- 
tiske Evangeliers Oprindelse fra en mundtlig Overlevering, som 
senere var bleven srrftligen optegnet, delte udførte Ewald 
videre og modarbeidede saaledes den Forflygtigelse af den evan- 
geliske Historie, hvormed en Betragtningsmaade truede, »hvor- 
ved Evangelisterne mere eller mindre vise sig som Theoretikere, 
og Jesus selv som det blotte Navn for de forskjellige Theorier»,") 
1) Reuss, Gesch. (1860) S. 170. 
