96 
ikke blot afstreifet, men virkelig ophævet i den bestemtere Op- 
fattelse af Christendommens rene Inderlighed og Aandelighed» 
(S. 347). Efter saadanne foregaaende Trin kunde det sidste 
betydelige Skridt i den evangeliske Histor:eskrivning kun bestaae 
deri, at Paulinismens Åandsfrihed hævede sig til en speculativ 
Verdensanskuelses Højde og Almindelighed, kort til en christe- 
lig Gnosis. Dette er skeet i det fjerde, 7ohannerske, Evangelium. 
Denne gnostiske Christendom staaer Jødedommen saa fjern, at 
den deri næsten kun kjender den djævelske Modsætning til det 
Guddommelige. I Johannes - Evangeliet er Jødedommen ret 
egentlig Kosmos's lavere Bevidsthed, hvilken den christelige 
Aandsreligion overskrider i sin rene Transcendents (Ueberwelt- 
lichkeit). I Johannes- Evangeliet har da Indflydelsen af det døg- 
matiske Standpunkt paa den evangeliske Histories Opfattelse 
saaledes potenseret og almindeliggjort sig, at det historiske 
Stof kun danner Grundlaget for det Dogmatiske. Den evange- 
liske Historieskrivning har i det johanneiske Løgosevangelium 
sin væsentlige Afslutning, Trinnet til det det Aarhundredes rene 
dogmatiske Læreudvikling er naaet, hvis Kjærne forblev Media- 
tionen af den reent transcendente Gud med den endelige Ver- 
den ved den guddommelige Logos: Hvad det fjerde Evangelium 
tilstræber ved at aandeliggjøre Christendommen og danne den 
videre til en omfattende Verdensanskuelses Høide, er at retfær- 
diggjøre den navnlig for den hedenske Dannelses tænkende Be- 
vidsthed. Derfor fandt Kirken en saadan Tilfredsstillelse i det 
johanneiske Evangelium, at den oversaae den væsentlige For- 
skjel mellem den johanneiske og den katholske Theologie« 1). 
!) I nogle tidlige Textforandringer seer man Spor af, hvorledes Kirken 
ikke i Alt kunde finde sig tilrette med dette Evangelium: I, 13 foretrak 
Irenæus (Hær. III, 16, 2, 19, 2) Tertullian (de carne Christi c, 19) 0.A. 
Læsemaaden ås — åyysvvndn istedetfor oi ysvvndnoav, og Joh. VII, 
53 — VIII, 11 blev udeladt i mange Haandskrifter, fordi man stødtes 
over den johanneiske Antinomisme (a. St. S. 348). 
