29 
loven skulde forblive i fortsat Gyldighed for de Christne, men 
misbilligede endogsaa Paulus' Forkyndelse af Christendommen 
for Hedningene. Da nu Matthæusevangeliet forudsætter det 
jødiske Folkelivs og Tempeldyrkelsens uforandrede Fortbestaaen 
(V, 23. XVII, 24-27. XXIII, 2 f.) og den sande Christendom ind- 
skrænket til Grændserne af den jødiske Nationalitet (X, 5. 6. 23. 
MV: 24. XIX, 28), skal dets Affattelse ikke kunne henføres til 
en sildigere, end den ovenfor angivne Tid, men paa Grund af, 
at der dog tages (et misbilligende) Hensyn til Paulinismen, heller 
ikke tidligere end til Begyndelsen af Pauli Virksomhed. — Hvil- 
ken Logik er dog dette? I et Skrift, der indeholder Beretninger 
om Jesu Lære og Skjæbne, meddeles der, "at Jesus Christus 
har sagt: »Naar Du offrer Din Gave paa Alteret og kommer 
ihu, at din Broder etc.« (Matth. V, 23); der fortælles, at Jesus 
med Erklæring om, at han ikke vilde give Forargelse ved at 
vægre sig for at betale Tempelskat, har erlagt denne (XVII, 24-27); 
der berettes, at han i en Tale til Folket og sine Disciple har 
sagt: »Paa Moses Stol sidde Skriftkloge og Pharisæer. Alt det 
derfor, som de sige Eder, at I skulle holde, det holder og gjø- 
rer derefter, men gjårer ikke efter deres Gjerninger.«  (Matth. 
XXIII, 1. 2). Nogen Tid efter at han havde virket i sit offent- 
lige Lærerembede skal han have udsendt sine Apostle og fore- 
skrevet dem, at de ikke skulde gaae til Hedninge og Samari- 
taner, men hellere (u&44ov) til de fortabte Faar af Israels Huus 
(Matth. X, 6), og sagt dem, at de ikke skulde komme til Ende 
med Israels Stæder, »inden Menneskens Søn kom« (X, 23) etc. 
Føre alle disse Beretninger videre, end til Antagelsen af, at til 
Jesu Tid bestod endnu den jødiske Stat og det jødiske Tempel, 
at i hans Levetid skulde Apostlene indskrænke deres Messias- 
virksomhed til Jøderne, ligesom han selv fandt dette hensigts- 
mæssigt for sin egen Virksomhed, naar ikke Omstændighederne 
opfordrede til at gjøre Undtagelse herfra (VIII, 28 ff. XV, 21, ff.)? 
Hvorledes kan man fra disse Beretninger slutte til, at de maae 
nødvendigen hidrøre fra en Mand, som levede paa den Tid, da 
