34 
punkt, saa at det Gl. Test. som saadant, ikke mere Loven, men 
»Loven og Propheterne« (Matth. V. 17), blev Grundlaget, og 
Christi nye Væsen heeltigjennem kun Opfyldelsen deraf, men 
ogsaa den Opfyldelse, som afgjort gaaer ud over det jødiske 
Væsen og derfor ogsaa fuldkommen passer for Hedninger, som 
elske Retfærdighed. Dette efter Matthæus opkaldte Evangelium, 
hvor det oprindelige Evangeliums Guld og Lukas” Sølv var ble- 
vet udpræget til de christne Partiers almindeligen gyldige Mønt, 
blev den katholske Kirkes Hovedevangelium (S. 387). Dog var 
endnu Meget tilbage at ønske. Den fuldkomne Udsoning skete 
først ved en ny Række Skrifter i Zdet Aarh., Hebræerbrevet, 
Clemensbrevet og Barnabasbrevet, Til den gnosticerende Me- 
diation hørte Philipp., Coloss., Ephes.-Brevene, medens foruden 
Justin og Polycarp ogsaa Brevene til Timotheus og Titus pole- 
miserede mod Marcion (S. 411). At Gnosis endelig fuldkommen 
overvandtes, skyldtes »den sande Gnosis' Evangelium« , Johan- 
nesevangeliet (forfaltet omtrent 160 efter Chr.), der tillige gjen- 
nemfører i evangelisk Form den sidste Kamp mod det judai- 
stiske Væsen i Christendommen (S. 433). I dette Evangelium 
er Alt nyt, og dog er det hele gamle Evangelium deri, kun paa 
ny, højere, dybsindigere Maade (S. 448). 
Naar man seer, paa hvor løs en Grund der i dette »den 
absolute Kritiks« (s. Vorr. XVI slg. S. 555 og a. St.) Værk op- 
bygges og udtænkes Forhold og Kjendsgjerninger, som ingen 
anden Hjemmel have end reent subjective Indbildninger, kan 
man ligesaalidt undertrykke sin Forundring som sin Forargelse 
over den Dristighed, hvormed en Forfatter, der dog saavel i 
andre som ogsaa i dette Skrift har givet Vidnesbyrd om Lær- 
dom og Skarpsindighed, udgiver slige »Velleiteter« for Resulta- 
ter af historisk Forskning. Vi skulde heller ikke have opholdt 
os derved, dersom ikke Volkmars Værk i en anden Henseende 
forekom Opmærksomhed værd. Man har stundom betegnet det 
som den yderste Spidse, hvortil den Baurske Kritik maatte føre. 
Men medens Baur og Hilgenfeld (s. Theol. Jahrb. 1857 S. 381 ff. 
