36 
skuffelse og vilde sætte den saakaldte rene Fornuft i dens Sted. 
Som om Botokuderne ikke ogsaa havde en reen, ja fra al hi- 
storisk Udvikling meget reen Fornuft! Som om Fornuften, skilt 
fra den christelige Udviklings Rigdom, ikke vilde være grænd- 
sesløs fattig!« (S. 527). »Ogsaa i den nyeste Naturforskning er 
den kirkestormende Tendents vaagnet med nyt Liv: Materialis- 
men skal være den alene conseqvente Form for al Videnskab, 
alt Andet kun Pietisme, Åristokratisme, Absolutisme. Men Op- 
løftelsen af Materien til det Absolute og Eneste har videnskabe- 
lig fuld Modsigelse i sig selv, og kun en Religion, som adskil- 
ler Aanden fra Materien saaledes, at hiin selv sæltes som noget 
Udvortes ligeoverfor denne, kan have noget at frygte af Natur- 
betragtningen (S. 529). Indflydelsesrigere end al Naturforskning 
påa at fuldføre Reformationens Opgave blev den philosophiske 
og historiske Kritik. Imod den nye Verdensanskuelses Reli- 
gionsstorm fra Fritænkernes Side optraadte den tydske Rationa- 
lismes Alvor i ægte conservativ Aand. Theologien bestræbte sig 
for at vise Sædelighedens ubetingede Fordring (Kants kategori- 
ske Imperativ) som den hele Christendoms Kjærne, hvis Læres 
Indhold og Maal blot var Moral, og hvis Historie ved fordoms- 
fri Betragtning udelukkede enhver Tanke om Bedrag saavelsom 
om overnaturlige Virkninger. Alt i Evangelierne var historisk, 
men skulde forklares naturligt: Christi Opstandelse var en Op- 
vækkelse fra Skindød, Himmelfarten Jesu Tilbagetræden i… det 
Skjulte for at øve Disciplene i Selvvirksomhed. Jesus under- 
fulde Helbredelse blev bevirket ved hans medicinske Kundskab 
etc.  Samtidigen bleve de nytestamentiske Breve berøvede al 
anden Mening end Moralprædikener. Den nær indtrædende 
Parusie var ingensteds udtalt i Evangelierne.  Dogmehistorien 
med sin Treenighed, Syndefaldet, Retfærdiggjørelsen udelukkende 
af Troen, gjældte som Frafald fra hiin rcen fornuftige Lære, 
som en Historie om den menneskelige Daarskab (S. 530 f.). — 
Men denne Opfattelse var dog for overfladisk, for hjerte- og 
aandløs til, at den i sin Totalitet kunde faae Bestand. Netop 
