dommens Oprindelse og over Jesu Person forbliver det ved 
fuldkommen Dunkelhed« (S. 549). 
Med spændt Forventning seer man da den positive Løsning 
imøde, som Vo/kmar vil give. Det er imidlertid meget vanske- 
ligt at gjøre Regnskab for den egentlige positive Kjærne af et 
Værk, der bevæger sig i Phraseologier som: »Vore Evangeliers 
Fortællingsindhold er ideelt, men netop derfor ogsaa fornuftigt 
og grundigen historisk (S. 555)«. Hvorledes denne Paastand kan 
forenes med en Kritik, der lader ikke mindre Jesu Taler end 
hans Gjerninger og Skjæbne i Evangelierne være omdannede 
med den største Frihed af disse Skrifters Forfattere, derom maa 
man vel søge Forklaring f. Ex. i hvad Volkmar siger om Jesu 
Opstandelse: »Det er en af de sikkreste Kjendsgjerninger i Ver- 
denshistorien, at Jesus den Korsfæstede har aabenbart sig for 
sine Disciple i Herlighed, vi maae nu kunne begribe denne 
Kjendsgjerning saaledes eller anderledes eller slet ikke eller dog 
aldrig fuldkomment« (S. 76). — — — »Alle evangeliske Frem- 
stillinger af Jesu Opstandelse indeholde væsenlig Sandhed, men 
de ere ogsaa kun Forsøg paa at bringe det Uudsigelige under 
særegne Synspunkter til Anskuelse for Aanden, de ville slet ikke 
være Andet. Den Ene (Evangelist) vil kun fremstille den store 
Kjendsgjerning, der har overvundet Verden, endnu grundigere 
eller mere omfattende, kun endnu tydeligere (end den anden). 
Enhver Følgende seer ogsaa i den ham foregaaende Fremstil- 
ling kun et saadant Forsøg, aandelig Historiefortælling, Tydelig- 
gjørelse af en levende Bevidsthed. Derfor gaaer han ogsaa frit 
hen derover, udvider og forhøier den efter sin videre høiere 
Bevidsthed, i den sikkre Tro, at han saaledes har truffet det 
Rette« (S. 89). 
Volkmars Totalanskuelse — hvor vanskeligt det end er at 
udfinde den — maa vel kunne angives omtrent saaledes: At 
Jesus den Korsfæstede har. viist sig for sine Disciple som den 
Opstandne i himmelsk Herlighed er den sikkreste Kjendsgjer- 
ning i hele Historien, men tillige en saadan, hvortil ellers ingen 
