41 
tiens, méme quand nous nous séparons sur presque tous les 
points de la religion chréttenne, qut nous a præcédés; — da for- 
staae vi dette fuldkomment; og fra dette Standpunkt af er det 
rigtigt, naar det /7storiske i Evangelierne kun tillægges secun- 
dair Interesse. Men naar man sætter »Jesu Opstandelse som 
den sikkreste Kjendsgjerning i Historien«, naar man bekjender 
»Jesu Person som det Væsentlige i Christendommen«, naar man 
gaaer ud paa at godtgjøre, »hvilken fuld Ret den almindelige 
kirkelige Troesbekjendelse har ogsaa i de Punkter, som vække 
størst Anstød hos Nutidens Mennesker« (S. 655), da fordres 
der et nøiere Regnskab for, hvorledes det forholder sig med 
vore Evangelieskrifter, deres Opfattelse .og Indhold, end at vi 
kunne tilfredsstilles ved Volkmars Betragtning af dem som di» 
dåctiske Epopeer. 
Der gives et Synspunkt — og dette er det, hvilket den 
- ovennævnte franske Religionsphilosoph anseer for »den sande 
Viismands«, nemlig hvor man »i Betragtuing af, at enhver reli- 
giøs Form er ufuldkommen, men Religionen dog ikke kan exi- 
stere uden Form, og at Philosophen ved Forflygtigelsen af 
denne Form til en Abstraction kun sætter i Virkelighedens Sted 
Noget, som aldrig har existeret, paa eengang seer, hvorledes 
Alt i Religion er Billede, Fordom, Symbol, men tillige, at Bil- 
ledet, Fordommen og Symbolet ere nødvendige, nyttige og 
sande7)4, Ogsaa i denne Anskuelse er der Mening, om man 
endøgsaa ikke billiger den. Men naar Volkmar siger (a. St. S. 
276): Das urspringliche Evangelium ist ganz geschichtlich und 
ganz Poesie, Beides in Einem. Es ist ein Epos, aber doch 
') »Toute forme religieuse est imparfaite, et pourtant la religion ne peut 
exister sans forme. Elle r'est vraie qwå sa quintessence, et pourtant 
la trop subtiliser, cest la détruire, Le philosophe qui, frappé du pré- 
jugé, de Pabus, de Verreur contenue dans la forme, croit posséder la 
vérité en se ræéfugiant dans Vabstraction, substitue å la réalité quelque 
chose qui n'a jamais existé. Le sage est celui qui voit å la fois que 
tout est image, préjugé, symbole, et que Vimage, le préjugé, le symbole 
sont nécessaires, utiles et vraies”. Benan a. St. p. 796. 
