54 
for den dannede Verden i Oldtiden — hvorfor jo ogsaa de 
ældre christelige Apologeter udtrykkeligen gjøre dette Moment 
gjældende til at afvise Indvendinger om, at Christendommen var 
en ny Lære (og derfor som Frafald fra Forfædrenes Religion en 
Forbrydelse). — Hvad kunde det 'da være, hvorved disse Lær- 
domme først nu fik en Magt, der forandrede Menneskeheden 
og lod dem fra dunkle og svævende Formodningers Række træde 
frem i den sande Religions evige Lys? Hvorfor er Troen paa 
Gud som Ålts Skaber og Forsyn, Haabet om den individuelle 
Udødelighed, Kjærligheden mod alle Mennesker som Brødre først 
fra Christendommens Udbredelse af blevet til Overbeviisninger, 
der med levende Kraft 'opfylde og gjennemstrømme Alt, der blev 
beskinnet af Evangeliets Lys? Dertil kan Grunden kun findes i 
den Forbindelse, hvori de staae med Jesu Person og Historie. 
Uden Tro paa den »korsfæstede og gjenopstandne« Frelser viste 
sig hine lysende Sandheder atter kun som Problemer, der æg- 
gede Forstanden til Undersøgelser for og imod, men aldrig 
bleve løste og lode Hjertet koldt og utilfredsstillet. Eller er 
dette ikke det Indtryk, som vi modtage fra de hedenske Viis- 
mænd efter som før Christendommens Indtrædelse? Den reli- 
giøse Tro er altid mat og svag uden Aabenbaringstro, Men 
Aabenbaring forudsætter en hellig Historie. Den uadskillelige 
Forening af Lære og Historie, som er Christendommen eien- 
dommelig og gjør den til Aabenbaring i absolut Forstand, kunde 
ikke fornægte sig ved dens første Forkyndelse. Imidlertid kunde 
en Historie i den saakaldte apostoliske Troesbekjendelses korte 
Form — antaget endog dens omtvistede Oprindelse — dog ikke 
have afgivet nogen tilfredsstillende Fremstilling. 
Heller ikke mangler det paa udtrykkelige Vidnesbyrd om, 
at i Apostlenes Missionsprædiken var optaget en Fremstilling af 
den evangeliske Historie i mere detailleret Form. Saaledes hed- 
der det i den ældste Beretning, hvilken vi besidde om et Evan- 
gelieskrifts Affattelse, den nemlig, som en umiddelbar Discipel 
af Jesus, Johannes Presbyteren (Euseb. III, 39), har givet, om 
