b6 
knyttet dem til hinanden og holdt dem sammen i den mundt- 
lige Fortælling. 
Endnu tydeligere kjendes de synoptiske Evangeliers Oprin- 
delse fra mundtlig Overlevering af det gjensidige Forhold, hvori 
deres Fremstillinger staae til hinanden. Disse mange Afvigel- 
ser fra hinanden indbyrdes ved Siden af deres Overeensstem- 
melse i det Hele og Store føre med Nødvendighed tilbage til 
en Kilde, som i Hovedsagen var ligeartet, men dog i det En- 
kelte frembød mange Forskjelligheder, og som derfor alene kan 
søges i en mundtlig Tradition, der havde dannet sig efter en 
bestemt ligeformet Typus, men der tillige gav Plads for mange 
Differentser. 
Alligevel paatrænger sig her en Tvivl om, hvorvidt vore 
foreliggende Evangelier kunne antages for at være den første 
skriftlige Optegnelse af denne Tradition. Med temmelig Vis- 
hed kunne vi vel sige, at dette i det Mindste ikke har været 
Tilfældet med det tredie Evangelium, hvis Forfatter efter sit 
Forord (8zr840msg 704401 &reystgncev avartagacder Ownynciv 
x. T. Å.) maa antages at have kjendt tidligere Evangelieskrifter. 
Naar vi nu see, hvor vanskeligt det har været selv for 
denne Evangelist, hvis Foretagende dog blev lettet ved de får 
ham af Andre anstillede Eorsøg, at ordne og sammenfatte det 
fra forskjellige Sider tilstrømmede Stof, der dog blandt Andet i 
Sammenligning med den Maade, hvorpaa det er udført af Mat- 
thæus, kun er lykkedes meget ufuldkomment (vi tale her blot 
fra det reent literairhistoriske Standpunkt), hvormeget mindre 
kan det da antages, at Forfatteren til det sidstnævnte Evange- 
lium kunde strax ved den første skriftlige Optegnelse af den 
evangeliske Tradition have leveret et- — trods alle dets lite- 
raire Mangler — i det Hele saa velordnet og planmæssigen an- 
lagt Værk, som delte Evangelium viser sig at være. Ogsaa 
gives der jo flere Antydninger i dette Evangelium, som føre 
til Antagelsen af, at vi her ikke have et umiddelbart apostolisk 
Skrift, men en Bearbeidelse rimeligviis af hine 20y1æ xvgraxd, 
