83 
med, og henved tyve Draabepletter kunde tælles paa dem, Om 
end allerede stærk falmede i Spiritussen, kunne endnu paa flere 
af Individerne de fleste af disse Pletter erkjendes. 
Saavel Grant som D'Orbigny sætter hos L. cyclura den 
største Udbredning af Gladius noget ovenfor Halefinnen; hos 
vore svarer den nøiagtig til Finnens øverste Rand. 
Alle vore Individer vise Øieperler og disses Antal er fem; 
Grant angiver og afbilder syv, og disse synes større end vore 
Dyrs; påa det Samarangske Exemplar synes Figuren at angive fire. 
Endnu maa mærkes, at Årmenes Længde er 3, 2, 4, 1, og 
at det tredie Par er meget stærkt i Forhold til de andre; alle 
ere de i Spidsen indrullede, og deres temmelig stærke Rand- 
bræmme er der mørkfarvet, hvilket giver dem Udseende af at 
have ligesom svedne Armspidser; det tredie Årmpar er hos dem 
alle ejendommelig afstumpet, og det samme mener jeg at kunne 
erkjende i Figurene af L. cyclura. Sugekopperne, selv de paa det 
tredie Årmpar, ere særdeles smaa. — Intet af Individerne frem- 
bøde Mangel paa Symmetrie i Bugarmene, som hos Cranchien, 
og jeg antog dem derfor for Hunner, hvilket ogsaa bekræftedes 
hos de to af dem, hvis Kappe i dette Øiemed aabnedes. 
6. Taonius hyperboreus ($%p.) 
— Leachia hyperborea Stp. Vid.Selsk. Skrift. 1856. Ste R. IV. S.200. 
a. Ved Kielsen. Nordgrønland (1848). K. M. 
Saasnart Tentakelforholdet og Armenes Bygning stærkt be- 
tones hos Leachia bliver det en Selvfølge, at de forhen til samme 
Slægt med dennes Arter henførte Lolzgopsts pavo (Lesueur) og 
Leachia hyperborea Stp., maae danne en derfra forskjællig Slægt- 
gruppe. Foruden at sidstnævnte Art har og førstnævnte synes 
at have meget vel udviklede Fangarme, have begge endnu me- 
get langstrakte og smalle Finner, der indtage en langt større 
Del af Bagkroppen, og ere fremdeles udmærkede ved deres uhyre 
Øiekugler, der paa Bugsiden næsten støde sammen, og deres i 
Forhold til Leachta-Arterne kortere og mindre vide Tragt.  Gla- 
6 
