Mødet den 17% Mai. 
H.. Professor Steenstrup fremlagde et usædvanligt stort Bjørne- 
hoved, der med mange Knokler af Skelettet var opgravet i en 
Tørvemose i Fyen, og meddelte geologisk - zoologiske Bemærk- 
ninger øver samme. Da saavel Meddelelsen som de tvende Af 
bildninger, der fremstillede Hovedet i naturlig Størrelse, ønskes 
optagne i Selskabets Skrifter, skal her kun bemærkes enkelte 
Momenter af det Meddelte. Hovedet var opgravet tvende Aar 
iforveien i en Tørvemose i Omegnen af Kjerteminde i Fyen, 
samtidigen dermed var der ogsaa blevet opgravet en stor Deel 
af Skelettets Knokler, men desværre vare ingen af disse blevne 
opbevarede, og at Hovedet nu var kommet i Museets Eie og til 
Videnskabens Nytte skyldtes Hr. Borgerskolelærer M. Thorup i 
Nykjøbing paa Falster. — Hovedskallen frembød en dobbelt In- 
teresse; paa den ene Side afgav den nemlig et længe ventet 
sikkert Vidnesbyrd om Bjørneslægtens Forekomst her i en ældre 
Tid, og netop i den samme Form, hvorunder denne endnu be- 
boer Nordeuropa, nemlig som Ursus arctos Linn., en. Artsbe- 
stemmelse, om hvis Rigtighed Hovedets hele Physiognomie og 
Forhold samt Tandvæbning ikke kunde efterlade den ringeste 
Tvivl, om endog den usædvanlige Størrelse ved første Øiekast 
let kunde lade formode, at det havde tilhørt den uddøde euro- 
pæiske Hulebjørn: Ursus spelæus Blumb. Ved dens Størrelse ial- 
mindelighed, Størrelsen og Forholdet af dens Tænder isærdeles- 
hed, fjernede denne Hovedskal dernæst enhver Tvivl om, at 
de i Sverrigs Tørvemoser fundne store Bjørnetænder, der alene 
paa Grund af deres Størrelse gjentagne Gange ere blevne hen- 
førte til Hulebjørnen”), naturligen kunde henføres til nogen an- 
den Form end til slige gigantiske Individer af den nordiske 
”) Cfr. Nilsson. Skandinavisk Fauna. I. Dåggdjuren. S. 212—14 og (197) og 
Forhandlinger ved Skand. Naturforsk. Møde 1860. S. 838 og følg. samt 
flere Steder, 
