181 
gaaende”). Den Montfortianske Codex har i alt Fald ikke 1 Joh. 
V.7 fra den Complutensiske Bibeludgave, saaledes som den saa- 
kaldte Cod. Ravianus””), thi Stedet i hiin er gjengivet ikke lidet 
forskjelligt fra Texten i de sidstnævnte. Del blev af M2// be- 
mærket, at den har overmaade mange besynderlige Læsemaader 
(140), som ellers ikke findes i andre Haandskrifter; Tallet paa 
disse er imidlertid noget formindsket — bemærker Mzchaelrs 
Indi. II. S. 132 — da man har havt Leilighed til at sammen- 
ligne flere Haandskrifter. 
Blandt de Codices, som siden Griesbachs Tid ere blevne 
bekjendte, har man kun fundet to, hvori læses 1 Joh. V. 7. 
De angives som ubetydelige Haandskrifter, og deres Vidnesbyrd 
kun at have ringe Vægt. Saaledes dømmer Diisterdieck, Com- 
ment. II, S. 348. Huther, S. 189. TY%schendorf 0. A. Men man 
kunde have ønsket en nærmere Begrundelse af denne Dom. 
Af Disterdieck (a. St.) sees, at det skal være Scholz, som først 
har draget hine Haandskrifter for' Lyset. Den ene er en Codex 
græcolat. i Vaticanet. I sin kritiske Udg. af N. T. 1849 har 
Tischendorf kun nævnt den (under Ziffret 162), med Tilføielse, 
at »den er omtrent fra det 16de Aarhundrede« og at den ikke 
har Ordene zai of tosic &ic 7O év støw ligesaalidt som Arlik- 
lerne 0, 0, 70. Af Scholz's Arbeider har ikkun hans B6/.-Krr- 
tische Reise in Frankreich, der Schweiz, Italien, Palæstina und 
im Archipel in den Jahren 1818—21 (Leipz. 1823) været mig 
tilgjængeligt. Her findes imidlertid 1 Joh. V. 7 anført med Af- 
vigelser, hvorpaa Tischendorf ikke har gjort opmærksom: »Un- 
") Reuss a. St. S. 392. de Wette, Einl. in das N.T. 841. Rink: Ein Bei- 
trag zur Feststellang der Grundsåtze des ncutest. Textkritik«, i Theol. 
Stud. u. Kr. 1846, II. S. 400 fr. ag 
”) Denne Codex kan ikke komme i Betragtning blandt det N. T.'s Haand- 
skrifter, da det maa ansees afgjort, at den kun er en Afskrift af den Com- 
plutensiske Bibel lige indtil sammes Trykfeil, med nogle forsætlige Afvi- 
gelser til at skjule Bedrageriet (s. Michaelis, Indl. MH S. 140. Eichhorn 
E. S: 2320. A.). 
