182 
ter allen Handschriften der Vaticanischen Bibliothek« — siger 
Scholz, a. St. S. 105 — »ist Ottob. 298, die Apostelgeschichte 
und Briefe enthaltend, von 15. Jahrhundert, die einzige, welche 
die Stelle 1 Joh. V.7 nach der lateinischen Uebersåtzung geån- 
dert hat und zwar auf folgende Weise: 
OL UQQTV9OVVTEG Æ7TO Tov ovgævov 7raTne X0y0os xar 
7vEvuaæ æytiov xav OL TQELG ELG TO ÉV &LOL xOL TQELG 
&L0Wv OL MXQTVQOVvTEG TO TNS YNS TO mvevua Å. 
Die lateinische Uebersetzung zur Seite hat die Stelle nach der 
gewohnlichen Weise: 
Quia tres sunt, qui testimonium dant in coelo, pater, 
verbum et spiritus sanctus, et tres sunt, qui testimo- 
nium dant in terra, spiritus etc. 
Man maa finde det besynderligt, hvorledes Scholz kan tale om 
»die einzige Handschrift, welche die Stelle 1 Joh. V. 7 nach 
der lateinischen Uebersetzung geåndert hat«; thi Ordene 70 
tov ovgavov og &7o 7nS yns, hvorved Texten i dette Haandskrift 
adskiller sig fra andre, ere jo netop ikke forandrede efter den 
latinske Oversættelse, og i den latinske Oversættelse, pleier »nach 
den gewohnlichen Weise« ikke at være udeladt Ordene: et tres 
unum sunt efter P. V. et Sp. S. Ved Scholz's Anførelsesmaade 
af 1 Joh. V. 7 seer man heller ikke, om Cod. Ottob. har Or- 
dene i V. 8 efter de tre jordiske Vidner: xar ov tTo&rg &1c TO 
&v &101. — Den anden Codex opføres af Tischendorf som 173% 
med følgende korte Oplysning i Parenthes: »(est cod. Neapol. 
sæc. fere XI, sed ” est sæc. XVI vel etiam recentior)« og der- 
næst, at Ordene i V. 8 xai oi tosic &ic To év &lowv ere ude- 
ladte ligesom ogsaa Artiklerne 6, 0 og cå. 
Medens nu disse Codices maaskee kunde have fortjent en 
noget større Opmærksomhed fra de nyeste Kritikeres Side — 
en Mangel, der vistnok hidrører fra den Sikkerhed, hvormed 
disse vare overbeviste om, at det omhandlede Bibelsted er kom- 
met ind fra Vulgata — er det dog, i Betragtning af den meget 
yngre Alder, hvortil i ethvert Tilfælde hine to Codices høre, 
