208 
i mange latinske Haandskrifter.. Tilsidst da man bemærkede, at 
det ikke fandtes i græske Haandskrifter, ansaae man det af 
Ondskab at være udeladt af Grækerne. Vi have seet, hvad der 
bevægede Erasmus til at optage det i hans sildigere Udgave af 
det N. T.. Om den complutensiske Bibels Udgivere have op- 
taget Stedet efter en yngre græsk Haandskrift eller efter Vul- 
gata, kan ikke afgjøres, af Mangel paa nøjere Regnskab for 
Udgivernes kritiske Fremgangsmaade. Da de nærmest paaføl- 
gende Udgivere af N. T. væsentligen indrettede deres Text 
efter den ene eller den anden af hine to editiones principes 
eller i det Høieste foretog nogle enkelte Forandringer efter 
Haandskrifter, uden at der endnu havdes nogen fast Theorie for 
disses kritiske Benyttelse, lader det sig let forklare, hvorledes 
1 Joh. V, 7 kom til at ansees for textus receptus, indtil der 
i det 17de Aarh. ved de kritiske Samlinger og Undersøgelser 
vaktes ny Opmærksomhed for Stedets Udeladelse i de græske 
Haandskrifter og hos andre kritiske Vidner. Endnu Mill og 
Bengel holdt de omtvistede Ord for ægte.  Wetstein lod dem 
staae i Texten i Henhold til Titelen påa haus Udgave N. T, græcum 
editionis receptæ, endskjøndt han erklærgde dem for uægte. 
Griesbach viste dem ud af Texten, og senere har ingen kritisk 
Udgiver restitueret dem. Dets Optagelse i den lutherske Bibel- 
oversættelse — trods Luthers gjentagne Protestationer — tjener 
kun til end mere at oplyse, hvorledes en fremmed Læsemaade 
kunde trænge sig ind ved uforstandig Nidkjærhed . Uvidenhed 
og mange Slags Sandheden og Videnskaben fremmede Motiver”). 
” »Om nyere Udgivere« — siger Michaelis Indl 2 268 — »maa man 
dømme lemfældigere, end om de første, som vovede at forfalske Luthers 
Text. Thi deels vide mange af dem ikke, at Luther aldrig har antaget 
Sproget — — deels ere de næsten tvungne til at gjøre, hvad Andre have 
gjort før dem, og jeg troer, at man paa mange Steder, f. Ex. i Witten- 
berg selv, vilde hindre det fra Censurens Side, naar Nogen udelod denne 
Tilsætning, og saaledes, lod Luthers nye Testament være Luthers, d. e. 
gjentog det nøje efter de i hans Levetid trykte Udgaver.« — Forresten 
er heller ikke Luther ganske uden Skyld ved denne Leilighed. Medens 
