209 
Dersom man derimod antager, åt I Joh. V, 7 oprindeligen 
havde staaet i Apostlens Brev, hvorledes vil man da kunne for- 
klare dets Udeladelse hos saamange kritiske Vidner? 
Man har meent, at ved Afskrivningen havde Gjentagelsen 
ot uapiveorvtsc i V.7 og 8 foranlediget, at Øiet var gledet hen 
over de mellemliggende Ord. Paa saadanne Udeladelser ved 
ouorotélævte mangler der vel ikke Exempier. (Saaledes findes 
ved Matth. V, 19: oc gav ovv Avon uiav tøv évtoløv tovtav 
tøv &Læylctæv xui drdden ovtm Tod" " avdgærmove, &Aayrotoc 
zindnceter év tij Paoilsig tøv ovgavær" åg d'åv mornon xæi 
ddeden, ovrog uéyac xAndncstar év ti Pacilsig tav ovgavæv. 
Ordene efter det første &r 77) Baorisia tøv ovgavwæv ere udeladte i 
Cod. D og andre Haandskrifter). Hiin Vildfarelse kunde maaskee 
have foranlediget Stedets Udeladelse i enkelte Haandskrifter, men 
dog vel ikke i alle. 
Ogsaa har man villet søge Grunden til Udeladelsen deri, at 
Årianerne skulle have udkradset Stedet og udbredt Exemplarer, 
hvori det var borttaget, Men hiin Beskyldning blev aldrig gjort 
dem af deres orthodoxe Modstandere. Hvor usandsynligt, at en 
saadan Forfalskning skulde være gaaet upaatalt hen og kunde 
være lykkedes i saadan Omfang! : 
Endnu løsere ere Hypotheser som den, at Apostlen Johannes 
havde to Gange udgivet sit Brev og i den anden Udgave tilføjet 
V. 7., eller, at man af Forsigtighed og Ærefrygt for Treenighe- 
dens .Hemmelighed (ex disciplina arcani) havde i Begyndelsen 
fjernet Steder fra Haandskrifterne, som vare bestemte til offentlig 
Oplæsning. 
Dog — det vil være overflødigt at forøge de her fremsatte 
Bemærkninger med flere, medens Hovedsagen lader sig afgjøre 
allerede med det Spørgsmaal: Vilde man ansee det for 22//ade- 
ligt eller rettere tr/gøveligt, om en Udgiver af et græsk Oldtids- 
han i sin første Udlægning af 1 Joh. ligefrem betegner 1 Joh. V, 7 
som uægte, har han derimod i sin anden Udlægning givet en Forklaring 
af de omstridte Ord, uden mindste Hentydning til deres Uægthed. 
