210 
skrift optog i dettes Text et Sted, som ikke findes i et eneste af 
de henved tohundrede Haandskrifter, der ere opbevarede og som 
ere ældre end det sextende Aarhundrede? Vilde Henviisningen 
til, at Stedet dog muligen kunde findes i hidtil ukjendte gamle 
Codices”) berettige til at optage det, uden at alle Grundsætnin- 
ger for fornuftig Textkritik vilde kuldkastes? Naar derfor Dr. 
Wieselgreen yttrer, åt en saadan Bemærkning, som ledsager de 
omhandlede Ord i 1 Joh. V, 7, 8. i den danske Oversættelse, 
nemlig. »at de mangle i alle gamle Haandskrifter, de ældste 
Oversættelser og Kirkefædre«, ikke længer kan forsvares (a. St. 
S. 245), da forholder det sig tvertimod saaledes, at netop fordi 
den tilføjede Anmærkning er fuldkommen rigtig, kan det ikke 
forsvares, at -Ordene , omendogsaa indstregede ved [ |, ere 
blevne optagne i Oversættelsen. Thi i en »med Flid efterseet 
og efter Grundtexten rettet« Oversættelse, bestemt for almindelig 
Brug, ventes dog ikke optaget Andet, end hvad der findes i 
Texten.  Ligesaalidt som man ved de tusinde andre Steder i 
det N. T., hvor der findes uhjemlede Læsemaader, har optaget 
disse og tilføjet kritiske Oplysninger, ligesaa lidt var der Grund 
til at afvige fra denne Fremgangsmaade ved et Sted, som mere 
end de fleste andre Varianter savner tilbørlig Hjemmel. 
At med Opgivelsen af i Joh. V, 7 ogsaa Treenighedslæren 
skulde være opgivet, er en Paastand, som ikke behøver nogen 
Gjendrivelse i vore Dage, og som man ikke burde fremsætte til 
at forvirre Ukyndiges Dom om den theologiske Textkritiks Betyd- 
ning; men vel kan det være af Vigtighed'at minde om, at, ligesom 
Ordet Treenighed ikke findes i den hellige Skrift, saaledes er 
Treenighedslæren Resultat af den christelige Kirkes Bestræbelser 
for at forbinde de i det Nye Testament forekommende Sætninger 
”) Non quidem invideo ei, qui hac spe lactatur; — siger Wetstein — majus 
tamen probo judicium Oiceronis in causa simili: Hic tu, inquit, tabulas 
desideras Heracliensium publicas, quas Italico bello, incenso tabulario 
interisse scimus omnes. Bst ridiculum ad ea, quod habemus, mihil dicere, 
qguærere gquæ habere non possumus (pro Archia c. 4). 
