247 
om Datidens Omhu for de Afdøde kunde man ovenikjøbet let 
fristes til at troe, at de formeentlig »udvalgte, eller de bedste«, 
»smukkeste«  Steenredskaber væsentlig kun fandtes gjemte, 
omhyggelig nedlagte i Steengravene, eller at de dog, i 
Modsætning til Affaldsdyngernes og Kystfundenes saa talrige 
og formeentlig ligegyldig tabte eller henkastede, raae Red- 
skaber, i det Højeste ganske undtagelsesviis ville: kunne træffes 
udenfor Gravene, paa Marker, i Moser og Søer; »thi«, hedder 
det, »der er aabenbart anvendt en ikke ringe Møre paa 
deres Bearbeidelse, og de maae betragtes som Ting af saamegen 
Værdi, at man 7 Reglen passede vel paa dem«"). Men det er 
ikke alene, som min Collega ogsaa selv antyder, tvertimod Til- 
fældet, at de allerfleste af de »smukkeste« Flintredskaber, af de 
sande Pragtstykker i Oldsag-Museet, der, som t. Ex. Dolkene 
eller Knivene med Haandtag, ere prydede med indhuggede nøi- 
agtige Ornamenter, just ere fundne udenfor Steengravene. Det 
er tilmed bekjendt nok, at Steenredskaber, der ere fuldt saa 
smukke som Steengravernes, i uhyre stort, tilvisse ganske for- 
bausende Antal, ja hidtil uden nogensomhelst Sammenligning 
i langt større Mængde, end Affaldsdyngernes og Kystfundenes 
raaere Steenredskaber, opdages rundtom i Landet, ofte med 
umiskjendelige Spor af Brug og Slid, netop adspredte som tabte 
eller endog som »henkastede« paa Marker, i Søer og Moser. 
Alene i fåa Aar er der ved to Mænds Indsamlinger i en lille 
Deel af Fyen tilvejebragt mange tusinde Flintsager. aldeles liig 
Steengravenes, og af dem ere dog utvivlsomt kun de færreste 
fra tidligere forstyrrede Steengrave, idet tilmed mangfoldige 
ere enten stærkt slidte eller afbrudte og beskadigede ved 
Brugen i Oldtiden. Man kunde vel sige, og vistnok med Rette, 
at der Tid efter anden mulig vil blive opdaget, i al Fald til- 
nærmelsesviis, en ligesaa stor Mængde af de raaeste Flint- 
redskaber paa vore Kyster. Men dette vil ikke kunne formindske 
Betydningen af den uimodsigelige Kjendsgjerning, at de saa- 
1) Oversigten for 1859. S. 177. Særsk. Aftr. S. 9. 
