vil kunne paapege endog kun »øire eller fem« af de større og 
bedre undersøgte Affaldsdynger med sikkre Spor af slebne og 
smukt forarbeidede Flintsager. Jeg for min Deel kjender dem 
ikke. 
Men, vedbliver Prof. Steenstrup, i Affaldsdyngerne forekomme 
saa- mange Redskaber og Stykker af Hjortetak og Been, der ere 
tildannede- med eller bære Mærke af glateggede og slebne Red- 
skaber, at vi i dem have »a/deles uforkastelige Vidnesbyrd. om«, 
at Folkene dengang have været i Besiddelse af »slebet Værktør, 
selv om intet Exemplar af dette var kommet os for Øie under 
vore Undersøgelser af flere af Dyngerne«. 
Jeg skal ikke videre berøre, at det for mig er fuldkommen 
ufatteligt, hvorledes man af Beenstykkers Forarbeidning eller af 
Mærkerne paa dem nu efter flere tusinde Aars Forløb og efter 
de i Jorden foregaaede Forvittringer med saa stor Bestemthed 
vil kunne paastaae, at der hertil just er anvendt »sZebet Værktør« 
og ikke en naturlig, i det Højeste ved en simpel Udspaltning 
forbedret Steen med en skarp og tyk Eg (som t. E. Flækken 
Nr. 19296 i det Oldnordiske Museum), der efter al mulig Sand- 
synlighed vilde kunne skjære paa samme Maade, som en Flint- 
øxes slebne Eg. Men jeg maa i Særdeleshed fremhæve, at selv 
slebne Redskaber ere af meget forskjellig Art, idet der aaben- 
bart er en overordentlig stor Forskjel paa et Redskab, som kun 
er ufuldstændig slebet, navnlig paa Eggen (see Afbildning af et 
saadant i det Følgende), og et Redskab, som med en paa- 
faldende Omhu, man kunde næsten sige, Skjønhed er til- 
slebet overalt og ovenikjøbet poleret ved Eggen. Det er ikke 
alene sandsynligt, men endogsaa høist rimeligt, at der mellem 
den begyndte Slibning påa Redskabernes Eg (som jo maatte 
have været fuldkommen tilstrækkelig til, efter Prof. Steenstrups 
Paastand, at forfærdige Beenredskaberne og efterlade de for- 
meentlig saa charakteristiske Mærker paa Beenstykkerne), og den 
meest fuldendte, tilsyneladende næsten overflødige, Slibning af 
Redskaberne paa alle deres Sider med dertil hørende Polering 
