261 
af flere Fund. Saavidt jeg nemlig efter de her gjorte Iagttagelser 
kan skjønne, synes Beenredskaberne at tiltage i Antal, jo læn- 
gere man rykker tilbage i Tiden, idet Benyttelsen af dem turde 
være aftaget i samme Grad, som Forarbeidningen. af Flint- 
redskaberne har udviklet sig til større Mangfoldighed og Fuld- 
kommenhed. Min Formodning, at dette ligefrem er begrundet 
deri, at Been fra først af har været lettere at bearbeide end 
Flint, modsiges rigtignok paa det Bestemteste af Prof. Steenstrup, 
som i denne Henseende forkynder Antiqvarerne »en bestemt 
Modstand fra Naturforskningens Side«. Men jeg maa oprigtig 
tilstaae, at jeg ikke er istand til at fatte, at Urbeboerne her 
skulde have havt lettere ved at tilhugge de jo stundom »mesterlig« 
tildannede Flintredskaber, end ved af Hjortetak og Been, hvor 
seigt dette end er, at danne sig saa simple Sager som Øxer, 
»butslidte Hjortetaksender«, Prene, Kamme, Naale, gjennem- 
borede Dyretænder 0. fl., især da der her i Landet fra den 
ældste Tid af var Overflødighed paa skarpe Stene, hvormed de 
strax kunde bearbeide: skjære, sauge og skrabe Beenstykkerne. 
Endogsaa de raaeste Eskimostammer i det nordlige Amerika, 
som ikke, idetmindste før, kjendte til Metal, og som hverken 
havde ordentlige Flintredskaber, liig vore fra Oldtiden, eller 
engang skarpe Stene i synderlig Mængde, have alligevel for- 
færdiget talrige Beenredskaber, der godt kunne lægges ved 
Siden af Beensagerne fra Affaldsdyngerne og Steengravene. Dette 
tyder sikkerlig ikke hen paa, at Bearbeidelsen af det seige Been 
har krævet saa megen Besvær eller saa omhyggelig »slebne« 
Redskaber af Flint, som Prof. Steenstrup forudsætter. Jeg tvivler 
ogsaa høilig paa, at andre Oldforskere (t. Ex. Lisch)"), der med 
mig have anseet Beensagerne for i det Hele taget, især i de 
Lande, hvor Flinten har hjemme, at have været anvendte hyp- 
pigere i en raaere, end i en mere udviklet Periode af Steen- 
alderen, ville være tilbøjelige til, ved en slig Modstand fra 
1) Meklenburg. Jahrbucher XII. pag. 400—401 og XIV. pag. 307—8. 
