371 
Jeg har holdt mig til Hovedsagen, Stenalderens Tvedeling 
her i Norden eller for Danmarks Vedkommende, og skal ikke 
her gaae ind paa en Drøftelse, af det Meget af forskjellig Art, 
som i min Collegas Foredrag er fra fremmede Lande trukket ind 
med derunder, dels for at sandsynliggjøre denne Tvedeling i en 
raaere og en mere uddannet Stenalder, dels for at tjene ligefrem 
som Bevis for den. — Jeg maa i al Korthed indskrænke mig 
til at advare stærkt mod en farlig Parallelisering mellem forskjellige 
Landes Kulturforhold i Stenalderen, mellem den fra Pælebygnin- 
gerne i Schweiz kjendte Kultur i Stenalderen eller den lignende Kul- 
tur, som ifølge andre Fund rimeligvis til samme Tid har gaaet 
igjennem Mellemtydskland, og vort Lands. Den store Husdyrstand 
(Qvægavl), Kornav! og Frugtavl er noget, som vor Stenalder ikke 
endnu har røbet os mindste Spor af, og en stærkt udtalt Kultur- 
forskjel viser sig altsaa indtil videre imellem disse to Stenaldre; 
derfor kunne de dog gjerne være samtidige, da vi ikke endnu 
kjende Kulturens Gang i disse Tider. Paa samme Maade maa 
jeg advare imod den Forestilling, at hin allerældste Stenalder, der 
i Frankrig og England anføres at gaac tilbage til en forhen for 
Menneskeslægten ukjendt Ælde, skulde frembyde Redskaber, der 
vare endnu raaere end vore fra Kjøkkenmøddinger og Kystfund 
saa velbekjendte, i Figg. 1-24 fremstillede Flintsager. Dette er 
langtfra Tilfældet; de svare i Bearbeidelsen væsentligen -til de 
lancetdannede Pilkeflinte, der fremstilles Figg. 30 og 31, og de 
nærme sig ogsaa til dem i Formen; jeg antager dem følgelig an- 
vendte i samme Øiemed, men paa dybere Vande og i stridere 
Strømme, og deraf forklarer jeg ogsaa de meget stærke Gnid- 
mærker af Baand, Grimer eller andre Indfatninger, hvormed de 
synes at have været omgivne.”) 
”) Forat faae en klar Fremstilling om disse ældste Stensager fra de saa- 
kaldte diluviale Gruslag i Frankrig og England, henviser jeg Læseren til 
de fortrinlige Afbildninger i John Ewans Flint implements in the drift, 
London, 1862, ligesom ogsaa til Figurerne i hans to Aar tidligere udgivne 
Afhandling i Archæologia vol. XXXVIIL  Skjøndt disse Flintsager kaldes 
af Prof. Worsaae (foran S. 289 in medio et in fine) »uhyre raae», og »endnu 
