AUEN 
raae, fordetmeste ligefrem »bortkastede« Steensager, som hidtil i 
en saa paafaldende Grad have manglet i Steengravene, alligevel 
tildeels og i et efter deres ringe Værdi og Betydning tilstrækkeligt 
Antal maåe have været og endnu ville være at finde i disse; 
kun ere de, som han antager, tidligere ikke blevne paaagtede. 
Men det er aldeles indlysende, at slige Formodninger, der oven- 
ikjøbet kjendelig stride mod hidtil gjorte Erfaringer, ikke i en 
videnskabelig Undersøgelse kunne have nogen Bevirskraft. 
I Følelsen eller Erkjendelsen af denne Hovedmangel i Ar- 
gumentationen for Mindesmærkernes Samtidighed søger min 
Collega med dobbelt Iver at godtgjøre, at de indbyrdes saa 
forskjellig bearbeidede Redskaber dog maae hidrøre fra se/v- 
samme Kulturstadium, idet man af deres Forskjelle, som for- 
menes a/ene at betegne to Sider af det samme Kulturliv, ingen- 
lunde tør gjøre nogen Slutning til to Kulturstadier: et raaere 
og et mere udviklet, I denne Anledning fremhæver han over- 
ordentlig stærkt, ja i videre Omfang end nogensinde før, at de 
eiendommelige, raae Redskaber fra Affaldsdyngerne og Kyst- 
fundene have havt en %eel anden Anvendelse, end de i Form 
tilsvarende, men ulige smukkere forarbeidede Steensager, der 
udgjøre Steengravenes sædvanlige Indhold. At Prof. Steenstrup 
fra sit Standpunkt af al Magt søger at hævde Rigtigheden heraf, 
er intet Under; thi skulde dette ikke lykkes ham, erklærer han 
selv sin Sag omtrent for tabt. Han siger nemlig: »Aavde nu 
disse raa Former været anvendte til samme Formaal som Grav- 
kamrenes, da maa det indrømmes, at deres Brugere maatte have 
staaet paa et overordentligt lavt Standpunkt talmindelighed og 
særligt ligeoverfor Brugerne og Forarbeiderne af Gravkamrenes 
hensigtsmæssige og smukke Redskaber. Men denne Anvendelse 
af de raa Former er saa usandsynlig og naturstridig, at der 
maatte foreligge det sikkreste Beviis herfor, skulde man kunne 
gaae ind paa den«.?) 
1) See ovenfor S 334. Steenstrups særskilte Aftryk: »Tmod Hr. Professor 
Worsaaes Tvedeling af Stenalderen« S. 32. 
