IS. Møde. v> H7 £f K;. Decbr 



Derefter ga> Sognepræst, Dr. II. Rørdam en Meddelelse 

 nm Hertug Ulrik, Kristian IV s Son. Denne var den yngste af 

 Kongens Børn med Dronning Anna Katrine af Brandenburg og 

 var fødl 1611. Han døde allerede 1633 under Trediveaars- 

 krigen, fældel paa heil eller halvl snigmordersk Via af en af 

 Piccolominis Ryttere i den sachsiske Lejr ved Schweidnitz, 

 hvor l I ri k modtog Pladsen som General over Hytteriet og 

 (Miers! over 2 Regimenter. Den historiske Interesse knytter 

 sig dtds I il lians tragiske Endeligt, just som lian stod i sin 

 fejreste Alder med aaben Sans for Livets forskellige Opgaver 

 og med LystogÆvne til at tage dem op, dels til hans ualminde- 

 lige Begavelse i forskellige Retninger og elskværdige Karakter, 

 og endelig til hans Forhold til tiere af Tidens berømteste 

 Personligheder, særlig Gustav Adolf, Wallenstein og Digteren 

 Martin Opjtz. Inder Gustav Adolf gjorde han et Felttog 1028 

 i Polsk-Preussen og vi have fra Prinsens egen Haand en kort, 

 men indholdsrig Beretning om Felttoget. Hos Wallenstein op- 

 holdt han sig i længere Tid i Sommeren 1630 og var meget 

 yndet af den berømte Feltherre, hvis Millede han malede; med 

 Opitz kom han i Forbindelse, da han siden Somren 1632 og 

 indtil sin Død tjente i den sachiske Hær i Schlesien. Opitz 

 havde i sin Tid været i Danmark, og et af sine Digterværker 

 har han forfattet ude paa den jyske Hede paa Herregaarden 

 Juelingsholm i Sønder-Omme Sogn. Til denne i sin Tid meget 

 fremragende tyske Digter sluttede Hertug Ulrik sig med Ven- 

 skab og modtog en Del Paavirkning af ham i litterær Hen- 

 seende. Selv var Ulrik forøvrigt inden sit Bekendtskab med 

 Opitz optraadt i Litteraturen. Allerede som 16aarig, under et 

 Studieophold i Frankrig, havde han forfattet latinske Taler, 

 som var blevne trykte i Angers, men vel næppe mere ere i 

 Behold. Af større Betydning er et Skrift, som han 1631 udga\ 

 i København mider Titel Strigilis vitiorum, hvori han paa en 

 meget eftertrykkelig Maade revser sin Tids Skødesynder, særlig 

 Drukkenskaben, der den Gang ikke sjælden var en sand Ode- 



