74 T. N. Thiele. 



Vandets Molekyler til det iblandede Stofs, et Tal q, der repræ- 

 senterer den tilsvarende Varmefylde , og et Tal , som jeg vil 

 skrive Q, der ligeledes repræsenterer Vægtfylden. Om lagt- 

 tagelseslæren end altid principmæssigt maa tage et vist For- 

 behold overfor mulige Forvexlinger af slige Repræsentanter med 

 selve de tilsigtede ideelle Begreber, kan man dog vist i vort 

 Tilfælde trygt stole paa den udmærkede Iagttagers omhyggelige 

 Løsning af denne Del af Opgaven. 



I en Henseende maa vi dog her fra Iagttagelsernes redu- 

 cerede Form se tilbage til den oprindelige ; nemlig med Hensyn 

 til Fastsættelsen af de enkelte Iagttagelsers « Vægten, eller For- 

 holdet imellem deres Nøjagtighed. Det tør antages at have 

 været Iagttagerens Hensigt tilnærmelsesvis at gøre alle 

 enkelte Iagttagelser af samme Art lige nøjagtige , saaledes at 

 man, naar man betragter Blandingsforholdet n som et fejlfrit 

 Argument, kunde betragte alle Varmefylderne q som lige godt 

 bestemte og ligeledes alle Vægtfylderne Q. Men om denne 

 Hensigt virkelig er opnaaet, eller rettere med hvilken Grad af 

 Tilnærmelse man kan tillade sig at fingere denne Ligegodhed, 

 er næppe helt afgjort ved Iagttagerens almindelige Bemærkninger 

 derom. I Virkeligheden turde Iagttagelsesfejlene kunne henføres 

 til tre Klasser af Fejlkilder. Baade for q og Q vil der for det 

 første være at nævne en Bække Bestemmelser af Konstanter og 

 Ejendommeligheder ved de anvendte Apparater, hvis Unøjagtig- 

 hed kastes over paa Resultatet; i denne Henseende kan man 

 vist uden Betænkelighed forudsætte , at den tilsvarende Del af 

 Middelfejlens Kvadrat er konstant for alle ensartede Iagttagelser. 

 For det andet afhænger Varmefyldebestemmelserne q hoved- 

 sagelig af den aflæste Temperaturforskel som nogenlunde om- 

 vendt proportional med denne , Vægtfylderne ere ligeledes væ- 

 sentlig proportionale med en Yægtdifferens ; og Nøjagtighederne 

 maa derfor staa i en vis Afhængighed af selve det maalte q 

 og Q og kunne derfor ikke anses for ganske konstante. En 

 tredje Fejlkilde er endelig mulig ved smaa Unøjagtigheder i 



