202 ' Ernst Heuman. 



rabanefbena? « friert es euch (beide)»? Onam nuilekhan, qdi du- 

 drummea, om du dricker det, skal du kånna dig mycket somnig. 

 Sanaledina, jag åstundade (forut, icke nu). Menatta, «es giebt » : 

 menalckoa, «es giebt sie» , menak'lea , vi aro o. s. v. Bgnuk'a. 

 «es giebt nicht», bqnuk'koa, de finnas icke o. s. v. Darakokana. 

 de komma (aro under vag). 



Tyska språket foreter således ett analogt forhållande vid 

 nåstan alideles samma verb. 



Innan vi ofvergå 1 111 verbets modi, vilja vi något stanna 

 vid ofvannamnde tempuskaraktårers etymologi, såvidt den låter 

 sig uppspåras. 



Hvad forst angår sjålfva det finita modusmårket, a, så anser 

 Skrefsrud det vara samma pronominala a, som vi ofvan funnit 

 i de demonstr. pronomina noa, ona ; analyseradt skulle således 

 t. ex. dal-a-e blifva: »Scblagen das (istl er» = «er schlågt«. 



Likaså anser han passiv-mårket (intransitiv-mårket) ok' for 

 en gammal. ur språket utgången pronom.-form for inanima, 

 och att det ak' vi ofvan redogjort for år en parallåll form dår- 

 till: samt att £ i de aktiva tempus-åndelserna et\ at\ ket\ let", 

 angifver forvårkligande ; att a i af år det alltigenom for dativen 

 kånnetecknande ; att ke och le (uti ket\ let') angifva relation till 

 det forflutna, ke till det nårmare , le till det fjårmare liggande 

 (till ke och le skola vi nedan under modusbildningen återkomma); 

 att en (aor. I intrans. I år samma pronom.-stam som vi funnit i 

 t. ex. en-ko, en-betar\ an år dativ-a -\- en ; len år le -\- en. 



Vi vilja nu något tala om santalverbets modi. Ofvan hafva 

 vi anmårkt, att indikativen i alla tempora kånnetecknas ge- 

 nom a, som kommer efter tempus-mårket och pronom.-infixet. 

 dår sådant finnes, och likasom fursåtter handlingen eller till — 

 standet inom realitetens sfår. Endast ett tempus, hypotetiskt 



